1286 



SVANGAS. ANSER CYGNOIDES. 



I Amvirlandet talrik. Hålles tam endast i kinesiska, mandschuriska och 

 dauriska byar. I Amur- eller Sachali-strömmen är den rent hvita talrikast, 

 v. ScHRENCK. Vid Tarei-nor erhållen d. f g. st.; talrik i april och maj ; av 14 

 st. erhölls endast en hona; häckar icke sällan; ägg fiinnos d. ^f — |, Rådde. 

 Förekommer på Kamtschatka och Knrilerna, enl. Pallas, till hvilkens, även- 

 som till ScHRENKS och Raddes beskrivningar för övrigt må hänvisas. 



Hon är i vildt tillstånd en av de vanligaste Gässen i Kina, Swinhoe. 

 Hålles tam sedan lång tid tillbaka i O. Asien, derifrån kommen till Persien 

 och Ryssland och även under förra århundradet till Sverige. Kommer till 

 och övervintrar i stor mängd i Kina; jagas och torgföres i mängd till Shang- 

 hai och Tientsin. Dess läte är mycket starkare än den vanliga tama Gåsens, 

 David. Liksom den vilda stammen är den från Hongkong grå; derifrån 

 hemfördes en levande med Eugenies expedition. Den kallas även Honolulu- 

 gås; jag såg likväl icke någon sådan i Honolulu, dit den förts från Kina. 

 Den hvita har först i senare tid blivit känd. 



I N. Japan allmän, David, Oustalet. 



I 15:de århundradet omtalades från Kina hvita Gäss, dubbelt så stora 

 som de i Europa vanliga tama och med knöl. Från Kina anses den hava 

 blivit förd till Indien. Indiens tama Gås säges vara en avkomma av denna 

 och A. cinereus^ Blyth. Sundevall beskrev den efter sitt besök der. Alla 

 utvuxna Gäss, som E. v. Mårtens såg i Indiska arkipelagen hade mer eller 

 mindre utvecklad näbbknöl, och lätet liknade ljudet av en trumpet. De 

 voro mest hvita, ofta med näbb och fötter gula; ansågos vara bastarder av 

 denna och vår tama Gås, hvilket dock icke är säkert. De kallas på malaj- 

 språket Ganza, liksom på portugisiska; 'har månne namnet med Gåsen 

 frän Makao av portugiser förts till Indiska arkipelagen?' enligt brev 1861 

 från Singapore av O. v. Mårtens. 



Från O. Afrika (Egypten och troligtvis tam) namnes den utan vidare 

 uppgift av Cabanis. 



I Tyskland funnos de, enl. Fritsch, 1763, här och der spridda och 

 fortplantade sig även med vanliga Gäss. Fortplantade sig ofta sedan 1816 

 i zoologiska trädgården i Schönbrunn, Weinland. 



Linné kallade den först i sin Resa till Vestergötland Kinesisk Gås, 

 senare Turkisk eller Sibirisk Gås. Färgen varierade; hon var större än 

 vanliga tama Gäss (i Vestergötland eller Uppland). 



Hon är livlig; hennes läte liknar 'gahi-i', honans 'gak-ak'. År härdig 

 och tål klimatet i Tyskland, Småland, Vestergötland och Stockholm. 



De förtära hvarjehanda växtämnen, i tamt tillstånd köksaifall och säd. 



Börjar i Tyskland lägga ägg i slutet av jan. eller början av febr. 

 Borttagas äggen, lägger hon 40 — 50 st. I ett fall, sedan hon tidigt lagt 38 



ägg, började hon åter i juni och lade 8 st. Hon bör ej få börja ruva förr 

 än i april; utkläckas ungarna för tidigt, dö de lätt. Aggen ruvas 27 — 29 

 dygn. Familjen skyddas väl av hanen. Ungarna förtära kål, sallat, rovblad, 

 klöver m. m. Korsning med vanliga Gäss rekommenderas. 



Bastarder: A, cygn. d^ -\- A, bern,^: ofruktbar avkomma; + ^. cine- 

 rens fruktbar; + A. pallipes fruktbar; + A, canadensis ; + ^- cegyptiacus ; 

 A, cinereits c^ + A, cygnoides: fruktbar avkomma, de Selys m. fl. 



Köttet av den tama smakade oss i Kina särdeles väl och liknade det 

 av vår vanliga Gås. 



Anser hispcmicus fsiu potius giiineensis^ ) WiLL., Orn. 1676, 275. Ray, Syn. 



1713, 138. Mars., Danub. Y 1726, Tab. 50. Alb., Ois. I 1750, 79, 



L'Oie d'Bspagne Tab. 91. 

 Anser cygneus guineensis Ray, Syn. 1713, 138. 

 Anas rostro semicylindricOj hasi gihho L., Fn. 1746, 32. 

 Kinesisk Gås L., Västg. Resa 1747, 145. 

 Anser cygneus, Turkisk Gås L., S.N. ed. VI 1748, 22. 

 Anas cygnoides L., Fn. 1761, 38. a australis + ^ orientalis L., S.N. X 1754, 



122; XII 1766, 194. Gm., S.N. 1788, 502 + A, orientalis 1. c. 503. 

 Th. Muscovian Goose Alb., Ois. II 1750, 58, Tab. 91-2; Klein, Vöoel 



1760, 239. 

 Anser cygnoides Alb., Ois. I ed. 1750, 90. Pall., Zoogr. II 1811, 218. Swinh., 



Ibis 1861, 344; P.Z.S. 1871, 416. Schleg., Mus. Ans. 1866, 106. E. v. 



Mårtens, Z. G. 1862, 12; 1872, 210 (obs. err. typ.), Schwanengans. 



Cabanis, V. d. Decken Reise O. Afr. III i 1869, 51. Dress., Ibis 1876, 



418. Day., Oust., Ois. d. 1. Chine 1877, 493. Finsch, Abh. z.-b. G. 



'1878, 130'; 1880, 258. 

 Anser guineensis Briss., Orn. 1760, 280. 

 Anser moscoviticiis Briss., 1. c. 277. 

 Anser chinensis 'Frisch, Vög. 1763, Tab. 153-4'. 

 Cygnopsis sinensis Steph., Shaw, Zool. XII ii 1824, 22. 

 Cygnopsis cygnoides Brandt, Bull. Ac. Pet. 1836, 37. Bonap., Compt. rend, Sep. 



1856, 22. Dyb., Tacz., J.f.0. 1873, 108. Tacz., Bull. Soc. Z. Fr. II 1877,43. 

 Anser . . . domesticus Sundev., Phys. Sällsk. Tidskr. 1838, 210. 

 Anser [Cygnopsis] cygnoides v. Schrenck, Amur 1860, 457, 561. Weinl., 



Z. G. 1861, 26. Rådde, O. Sib. II 1863, 72, 350. 

 Anser cygnoides (ferus) Blyth, Ibis 1870, 176. Swinh., Z. G. 1876, 62. 

 Schwan- öder Hllckergans Durigen, Gefliig. (1886) 1885, 438. 

 Bastarder, de Selys, Bull. Belg., ref. N-a 1856, 396. 



