1300 



PBUTGÅS. ANSEE BERNICLA. 



mindre skygg än andra arter och sällskaplig, dock nästan endast 

 med individer av samma art; hon slår sig dock stundom i brist 

 på annat sällskap tillsamman för några dagar med tama Gäss 

 och Änder, ävensom med Sädgäss. Håller sig oftast tillsamman 

 i tät flock, så att det hände, att d. ¥ 1817, då åskan slog nedå 

 en åker på Jutland, dödades, utom flere spridda, 22 st, som lågo 

 bredvid hvarandra i en rad, Boie. 



Lätet liknar det av andra Gäss: 'krock krock', 'knäng knäng', 

 eller 'rot rot', hvarav den även fått ett av sina namn. 



Hon flyttar över havet, till en del vid kusterna, men mera 

 sällan över stort fastland. I flygteu rör hon sig hastigare än 

 de stora Gässen och håller sig dervid i samlad flock. 



Av dess föda namnes särskildt Polygonum viviparum och 

 Empetrum nigrum. Förtär vid ebb Zostera minor., går vid flod 

 till stränderna och förtär strandväxter. Ö dm ann omtalar, att hon 

 i slutet av oktober 1780 betade på sädesfälten. I fångenskap 

 förtär hon säd och styckade rotfrukter, kål, gräs, såsom Poa an- 

 nua, även Trifolium repens; säges dock vara mindre härdig i 

 fångenskap än A. leucopsis. 



Sedan fogelns fortplantning på Novaja Semlja och Grön- 

 land blivit upptäckt, vederlades derigenom de förut ofta omtalade, 

 om ock ej alltid trodda, fabelaktiga berättelserna om dess upp- 

 komst, se pag. 1299. Dess häckning har redan blivit omtalad. 

 Sedan ungarna äro utkläckta, samla unga och gamla sig i stora 

 flockar på sjöar och öppna vatten nära kusten. De gamla rugga 

 i slutet av juli och kunna då icke flyga, och de lemna då åt 

 sjöfarande i norden en värderad omvexling uti de sjukas kost, 

 Feilden. På Spetsbergen skedde ruggningen vid mindre insjöar 

 nära kusten mellan Bell sound och Isfjorden samt pä Gäslandet. 

 Födan sökes derunder mera på land och vid insjöar än från havet. 



enl. Nordenskiöld, Då hon om höst, vinter och vår omkring 

 havsstränderna ofta förekommer i stor mängd, skjutes hon lika- 

 som Alfogel och Knipor i vakar; ofta även från båt i töcknigt 

 väder, eller fångas hon någon gång i snaror, R. Horn, 1883. Även 

 skjutes hon från bakhåll och på drag och kan även fångas i nät. 

 Köttet är välsmakande, men den ruvande fogelns är, enl. 

 Nordenskiöld, magert och segt. De ungas kött är mört och 

 saftigt, anses smakligt, är dock något tranigt. I Finland saltas 

 och torkas det. Infångas och säljes ofta levande i Holland och 

 födes med växtämnen eller säd; blir dervid mycket fet och 

 köttet utsökt. Äggen äro bättre än Ejderns, Nordenskiöld. I 

 Holland skola de i närheten av havet vara skadliga för sädes- 

 fälten. 



Förföljes av Havsörn och Jagtfalk, hvilka följa den på flyttning. 



I fångenskap blir hon lätt tam och är lätt att underhålla 

 på samma sätt som A. leucopsis. De bliva sä tama, att de äta 

 gräs ur handen. De hväsa sakta med öppet gap och fram- 

 sträckt hals. Könen äro hvarandra mycket tillgivna. 



Ibland fjädrarna har träffats: 



Lipeurus jejunus Nitzsch eller L. serratns Nitzsch. 



Dess inelvsmaskar böra eftersökas. 



Anser Albert. Magn., De Animal. (1495) L. 23, p. 227, part.: quartum genus. 

 Branta et Bernicla TuKNEEUS, t. Gesn. 

 Clahis Hect. BoIthius, De descr. regn. Scot. 



Branta 1. Bernicla Gesn., Hist. Av. III 1555, 107-9. Gesn. Rediv. 1669 p. 92 

 Anas scotica Ol. Magn., Hist. de gent. sept. 1555 C. IX. 

 Canes de mer Belon, L'hist. des Oyss. 1555, 166-7 (Cix Nitta) 

 Bernicla Gesner, Av. 1555, 107, 153, 157. Gesn. Rediv. 1669, 89 

 Bernacles, Claiks Camden, Britann. 1587', 1607, 688, 713,' 839 (part?) 



HojER, epist., ed. Clus. Exot. 1605, 368. Johnst., Orn. 1657, 129, 



Helsingegaas. 



