KÖDHALSAD GÅS. ANSER RUFICOLLIS. 



1305 



nedåt desamma och tillbringa den korta sommarn samt fortplant- 

 nings- och ruggningstiderna i öde kärrtrakter vid Ishavets kust och 

 isynnerhet ä den nordligaste landtungan och förmodligen även på 

 Novaja Semlja. Vid slutet av augusti, då kylan återkommer, 

 flytta de åter söderut till Beresov, endast mycket sällan sydligare 

 än 58° n. br. Hon förekommer även talrikt vid utloppet av Jenis- 

 sej och Lena. Fogeln kommer och bortflyttar vanligtvis i skym- 

 ningen eller om natten. Under våren den 10 april 1774 flyttade 

 den flockvis vid sydliga Volga, och den skall årligen visa sig 

 vid Astrakan. Troligtvis, säger Pallas, övervintrar denna Gås 

 med spridda flockar av Anse^- erythropus i träsken omkring södra 

 delen av Kaspiska havet. Pallas förmodade, att de flytta långs 

 nordkusten till Island och Nordamerika, hvilket dock icke be- 

 kräftats. Vid Ob håller sig fogeln alltid i flock, är mycket vak- 

 sam, skygg och svår att komma inom håll. Man fångar den 

 deremot ofta i uppspända nät och förer den ofta levande till To- 

 bolsk och andra orter. De fodras med havre och bliva snart 

 tama, men kunna svårligen der hållas vid liv över vintern, de av- 

 magra och dö den ena efter den andra, och man har icke kunnat 

 få dem att fortplantas i fångenskap, hvarför de icke häller kunnat 

 bliva husdjur. Pallas. 



Jag har utförligare anfört det, som jag funnit angående fogelns flytt- 

 ning, då samma ämne under senare tid varit föremål för särskilda uttalanden, 

 såsom av Palmen, B. v. Homeyek och senast av W. Haetwig. — Såsom en 

 ibland orsakerna till foglarnas flyttning hava flere förf. antagit dagerns av- 

 och tilltagande, hvarvid dock icke Runebergs uttalande, i 'Ett litet öde', 

 se ovan p. 1218, men väl det i en tidning 1874 blivit påpekadt. Häremot 

 har man antydt, att 'Dichterworte' böra tagas såsom sådana, och att de ej 

 utgöra vetenskapliga bevis. Även om detta må medgivas, kunna skalders, 

 icke minst sådana som Runebeegs, ord grunda sig pä iakttagelser, hvarom 

 så mänga av både hans och andras kväden bära vittne, och hvarpå jag vid 

 flere tillfällen anfört exempel. 



I zoologiska trädgården i London har den underhållits. Beter 



sig ganska likt Anser bernicla och blev mycket tam. Hon trives 

 bland andra foglar och var isynnerhet förtrolig med en And, för- 

 tärde samma ämnen som Gäss och Ankor; hon ville icke förtära 

 säd, men åt gerna kål. Köttet är, enl. Pallas, utmärkt fint och 

 smakligt och skall icke vara tranigt. 



Alias torquata, Loohe Gm., Reise (1740) 330; Allg. Hist. d. Reisen XIX 

 1769, 530. 



Anas peregrinus Fhisch, Vog. Deutschl. Suppl. Pl. 157, 1763. 



Anser ruficollis Pall., Naturg. Merkwiird. Thiere VI 1776, 24 tab.; Zoo- 

 gr. II 1811, 321 (It. III 701 Gm.). Lepech., Reise II 1775, 184. 

 Mey. u. ^Y., Tasch. II 1810, 561. Temm., Man. IV 1840, 522. Schleg., 

 Rev. 1844, p. CXI; Mus. Ans. 1866, 102. Nilss., Orn. II ii, 1822, 

 246; Fn. II 1858, 410, 574. Zaw., Fn. Gal.-Buk. Wirb. 1840, 127. Kaum., 

 V. D. XI, 1842, 408; XIII 1860, 297, v. Bald.; N-a 1854, 155. de Serk., 

 Migr. 1842, 98. Jaed., B. of Gr. Brit. IV, 82. Kjjsrb., N-a, 3 H., 1850, 

 53; Danm. Fugl. 1852, 361; v. HoM., Br. 1881, 224. Thomps., Irel. III 

 1851, 64. Gad., N-a 1852, 3 H., 10. Bald., N-a 1853, 463. Wall., 

 N-a 1854, 269. v. Midd., Isep. 1855, 76-7; Reis. II ii, 1851, 229, Tab. 

 XX. Martin, J.f.O. 1856, 95. A. Benzon, Skand. Naturf. Förh. (1863), 

 1865, 428. v. Deoste, Z. G. 1868, 404. Boegge., Nordd. 1869, 127. 

 Haeting, P. Z. S. 1871, 102. Tacz., J.f.O. 1873, 108. Zev., J.f.O. 

 1874, 441; Ibis 1878, 418. RoHw., V. Schl.-H. 1875. Deess., B. E. 

 LI, LII. 1876. Palm., Zug. 1876, 50, 66, 84, 90,-3,-9, 106, 123,-5, 132,-5, 

 147; Antw. 1882, 41-2. Finsch, Ibis 1877, 62. Lemelleil, Bull. Zool. 

 France 1880, 75; ref. Ibis 1881, 481. Beandt, J.f.O. 1880, 248. B. v. 

 HoM., Orn. Br. 1881, 3, 224; Wand. 1881, 86, 94,-6; Demid., Voy. 282, ref. 

 v. HoM., 1. c. 404. Henke, Seeb., Ibis 1882, 228. Seeb., 1. c. 385. 



Casarca minor Lepech., Reis. II Anhang. '1775, 183'. 



Anas ruficollis Gm., L., S.N. 1788, 511. Lath., Ind. II 1790, 841; Lath., B. 

 III II, 1798, 396; IV ii, 1812, 506. Cuv., R. A. 1817, 532. Retz., 

 Fn. 1800, 114. Teilm., Danm. o. Isl. Fugl. 1823, 182. Temm., Man. II 

 1840, 826. 



Bernicla ruficollis BoiE, Isis 1822, 563. Steph., Shaw, Zool. XII 1824, 53. 

 Beehm, v. D. 1831, 852. Eyton, Anat. 1838, 85. Degl., G., Orn. 

 1867, 490. Bltth, Ibis 1870, 176. Blw., Buckl., Ibis 1870, 339. 



