1320 



GRAVAND. ANAS TADORNA. 



lusker m. m., små krustaceer, Crangon^ Palcemon^ samt Gammarus^ 

 Arenicola marina L. I S. Frankrike isynnerhet maskar, sniglar, 

 insekter och kärrväxter. Sväljer även grus. 



Hon lever i fritt tillstånd i monogami, i tamt i polygami. 

 Häckar kolonivis. Gräver gångar under grässvålen och tillreder 

 deri sitt bo; stundom bor hon i ett ihåligt träd eller i ett gam- 

 malt kråkbo, i kanin-, grävlings- och rävlyor. 'Enligt säkra upp- 

 gifter bor hon till och med tillsammans i lyan med Räven, som, 

 oaktadt hans kända smak för andra foglar, aldrig, såsom det 

 påstås, förgriper sig på Gravanden. Så alldeles säkert, säger 

 BoDiNUS, är detta möjligen icke, då jag sjelv i närheten av en 

 rävlya funnit vinge och fjäder av Gravänder, även om Räven 

 icke blev överbevist såsom mördare.' I sjelva verket bevisar 

 detta fall ingenting, emedan en Duvhök hade sitt bo i närheten. 

 Samme författare anser, att Räven, som annars icke sparar någon 

 fogel, som han kan överkomma, gör ett undantag för Gravanden, 

 emedan denna genom sitt utomordentliga mod håller honom på 

 avstånd. Icke endast gamla foglar, utan även endast få dagar 

 gamla ungar sätta sig med utsträckt hals och skarp blick till 

 motvärn mot mycket större foglar och andra djur, såsom små 

 Hundar, Kaniner o. a. Av de gamla är det isynnerhet hanen, 

 som, utstötande ett eget skrik och med en blick, som uttrycker 

 mod och vrede, angriper sin motståndare. Lj^ckas det att driva 

 honom på flykten, så återvänder hanen till honan, som även mo- 

 digt biträder honom utan att dock gå anfallsvis tillväga, och båda 

 uttrycka med livliga åtbörder och Ijudlig stämma sin glädje över 

 den vunna segern. Sitt mod och sin vaksamhet har också säker- 

 ligen Gravanden, omgiven av faror, att tacka för sin säkerhet, 

 faror hvilka den vida större Gåsen ej kan undgå. Hennes mod 

 skyddar henne dock icke för hennes farligaste fiende, menniskan, 



som ofta fäller henne till marken, under det hennes moderliga 

 ömhet låter henne glömma sin vanliga vaksamhet och försigtighet, 

 för att rädda ungarna, och med modren gå också de förlorade. — 

 Häckar på Karlsöarna bland nedrasade kalkstenshällar: i hennes 

 bo träffas ej sällan även ägg av Skraken, som blir den rådande 

 och ensam utkläcker äggen, Wöhler. Honan visar sig svartsjuk 

 och driver andra honor ur boet. Hanen är mycket vaksam och 

 varnar honan med 'gib gyb' och honan svarar 'gakgakgak'. Ruv- 

 ningen säges vara 21 till 28 dagar, och 6 — 10 ungar utkläckas. 

 Hon säges även röva ägg och ungar av andra foglar, så att man 

 sett ett par åtföljda av 40 — 45 ungar. Efter utkläckningen falla 

 ungarna ned ur de bon, som äro högt belägna; huruvida föräldrarna 

 dervid stöta dem ur boet är okändt. Ingen har veterligen sett 

 ungarna föras i näbbet. Genom fallet skada de sig icke, och de 

 åtfölja föräldrarna till havet. De dyka med stor skicklighet, sär- 

 deles under sin dunperiod. Flere bastarder äro kända, såsom 

 av Gravand med hona av Anas cana Gra. från S. Afrika; samma 

 hona hade även parat sig med hane av Anas casarca. Dessutom 

 frambringar hon bastarder med A. bosc. Kan, likasom flere an- 

 dra Änder, icke annorledes på längden vidmakthållas än genom 

 att dagligen erhålla något finhackadt rätt kött. Listerboarna an- 

 lägga vid sina hus åt dem, komna i mars, hålor till bon, runda, 

 1 fot breda, och förena dem med gångar, så att alla hålorna 

 hava en gemensam utgång. Då man vill taga äggen, tilltäp- 

 pes öppningen, och locket upplyftes över boet. Äggläggningen 

 varar en månad, från slutet av maj; hvar hona lägger 15—20 

 ägg; 5 lemnas kvar till ruvning. Fortplantades i zool. trädg. i 

 Rotterdam, der år 1868 funnos 35 st., Möbius m. fl. 



Trives väl och fortplantar sig i fångenskap. Hanen visar 

 mycken omsorg om familjen och särskildt om ungarna nästan 



