GRÄSAND. ANAS BOSCAS. 



1345 



från fett, som ligger omkring papillerna och genomtränger åtminstone de 

 djupare epidermis-lagren, Simon. Då färgen skiftar i grönt, finnas dessutom 

 svarta stjernformiga pigmentceller. 



Lätet liknar den tama Ankans, utgöres dock av renare to- 

 ner. Dess lockton höres mest om morgnar och aftnar; d. ¥ 

 1885 från en vass vid Almnäs, Gripsholm, hördes honan återtaga 

 den kl. 4—5 på morgonen 30 gånger med nästan lika mellantid 

 mellan hvarje rop; i Stockholm i en vass nära kriithuset, der hon 

 aldrig jagas, hördes hon ofta ropa d. f 1886 kl. 6—8 e. m. Om 

 dess läte se för övrigt Hollgrens bok om foglarnes språk. 



Födan utgöres av både växt- och djurämnen, Lemna^ 

 Potamogeton, Festuca fluitans^ insekter, larver, Ephemera^ mol- 

 lusker av slägtena Buccinum, Bulimus^ Limnceus^ Cydas. I 

 fångenskap förtär hon detsamma som tama Ankan, Naumann. 

 Enl. Nilsson bland annat maskar, fiskrom och småfisk. Under 

 sept. fans hela krävan full av blåbär, Myrtillus nigra^ under 

 nov^. förtär hon Potamogeton och en mängd små Sniglar, stora som 

 hagel, CoLLETT, möjl. Rissoa. G. Haller i Bern fann, att hon 

 förtärde i nov. Hgdrophis-lsLryer^ Ephemera-hw^^ Hirudo? Snig- 

 lar och Sphagnum; i dec. frön av Sorbus och Sphagnum. Dessutom 

 sväljer hon grus. En engelsman lockade Gräsänder med säd, 

 som han utströdde i den trakt, der de höllo sig, och hvilken de 

 åto begärligt. Även andra hava iakttagit detsamma. Förtär även 

 ekollon, M. P., 1881. Ankor äta Daggmask, Kalm. 



Gräsanden lever i monogami, hvilket icke gäller de tama 

 Ankorna. Häckar vid sött och vid bräckt, grundt vatten i kärr, 

 men mera sällan på skär. Bor i hål i strandbädden, på en tuva, 

 under en buske eller bland högt gräs, men sällan i träd. Lund- 

 BORG har 3:ne gånger sett denna art bo i träd, i gamla kråkbon 

 ganska högt från marken. I Rönhoff kommo under 10 år Gräs- 



änder till en damm och häckade på ett tak. Sedan ungarna 



blivit utkläckta, tog modern dem med näbbet ur boet och lät dem 



rulla nedåt taket till marken, utan att de skadade sig. Gr. 



Baudissin, 1881. Boet ligger vanligtvis nära vatten; det bygges 



av hvarjehanda vattenväxter, av strån, kvistar och mossa m. m. 



med sparsam bädd av dun och fjädrar. 



Aggen, 8—14, sällan 16, läggas i april och maj, ruvas, enl. 



Naumann, 24 — 28 dagar. Då honan lemnar äggen, täcker hon 



dem. Lägger ägg i 3:dje året. Ankan upphör att lägga vid 16 



år, enl. Eggemann, 1863. 



Av svarta Ankor med svarta näbb och fötter har man erhållit mer 

 eller mindre svarta ägg; ända till 80 st. lades på en sommar, de senare 

 lagda äggen voro ljusare till gråhvita. De svarta Jätteankorna lägga regel- 

 bundet svartaktiga ägg, K.-Warthausen, 1860. Svarta 'é,gg omtalas även av 

 E. Mayer, OfFenbach. Vid mikroskopisk undersökning fann man i skalen 

 pigmentceller och korn. De först lagda äggen voro svarta, de efterföl- 

 jande grå och de sista nästan hvita. En alldeles svart And, som ansågs 

 för bastard av A, bo se. och A, mosch., fick svarta ägg, senare även ljusare, 



v. TSCHUSI. 



Agg kunna utkläckas av Höns, Ankor och Kalkoner, och 

 ungarna trivas väl, men flyga gerna sin kos, då de komma i säll- 

 skap med vilda Gräsänder. Lade följande år icke några ägg, 

 v. BoTHMER, 1875. Stundom förekommer ett ägg inuti ett annat. 



Honan ligger hårdt på äggen. Ruvningen varar 3 veckor. 

 Ungarna utkläckas i slutet av maj och början av juni, i de nord- 

 ligaste trakterna senare. Modern vårdar väl de livliga ungarna. 

 Då honan börjat ruva, lemnar hanen henne. I mellersta Sverige 

 började andungarna, enl. Lindblad, 1863 lyfta d. V— t^. Sedan 

 ungarna äro utvuxna, slå alla sig tillsammans med hanarna. 

 Gräsandägg lagda under en höna utkläcktes, unga honor parade 

 sig sedan med en tam Ankbonde; bortflyttade på hösten, men 

 återkommo på våren, Rappe, 1867. 



