1346 



GRÄSAND. ANAS BOSGAS. 



Äggen efter korsning mellan Gräsand och Anka äro hvita, 

 smutshvita och hava tjockare skal. Fuligula Homeyeri anses så- 

 som en bastard av A. acuta och Anka. Nilsson omtalade 1839 

 en Anka, som började, efter att hava fortplantat sig under 6 år, 

 bliva steril och fick i 7:de året den vilda Anddrakens färg, hvil- 

 ken vid 10:de året var fullt utbildad. Taczanowski omtalade 1884 

 ett dylikt fall. Sädana träffas även hos andra arter. En hane 

 av A. sponsa parade sig med en Anka; ungarna omkommo dock 

 tidigt. Flere bastarder omtalas. 



Bland dess fiender har A. v. Homeyer iakttagit Falco pere- 

 grinus, som tog en skjuten And midt för jägarens och hundens 

 näsor. Falken förde den i land, men då en Vrak, Falco huteo, 

 kom i närheten, övergav han åt denne genast sitt rof. Detta 

 måtte berott derpå, att den förre var uttröttad. Jagtfalken är far- 

 ligare för simfogel än Duvhöken, tar den i flygten, Hollgken, 1881. 

 Havsörnen förföljer de gamla; de unga tagas af Glador, Kärrhökar, 

 Korpar, Kråkor, Skator, Räv och Mård. Gäddor taga stundom 

 ungarna. En Gädda om 4 « hade, enl. Naumann, tagit en 8 dagar 

 gammal unge. En Ål hade tagit en dylik, O. Wennström, 1877. 



Jagten är allmänt känd och övad. Enl. kongl. kung. av 

 d. ¥ 1869 äro Gräsand, Ejder m. fl. förbjudna d. ¥— V. Ungarna 

 äro ej att anse jagtfärdiga förr än de kunna höja sig över vatt- 

 net eller flaxa över detta med hjelp av vingarna; från denna 

 tid och till dess de äro fullt flygga åtgå endast 2—3 dygn, under 

 hvilka den rätta jagttiden är inne. Denna tid inträffar van- 

 ligtvis i Norge under de sista dagarna av juli eller de första 

 dagarna av augusti, olika efter olika platser och år. Då ungarna 

 icke kunna flyga, trycka de för hunden och tagas mest av denne, 

 en jagt hvarpå jägaren icke sätter värde. Ungarna äro då dess- 

 utom föga matnyttiga, Bakth, 1881. Gammal hona bör aldrig 



skjutas, då hon hvarje år, så länge hon lever, återkommer till 

 sin en gång valda häckplats. Skjutes på vissa ställen på drag 

 om aftnarna, C. A. R. 1878. Hon fångas på många sätt även 

 med nät och krok. I Vestindien, Kina, Egypten tar andfångaren 

 på huvudet en urholkad kurbits med 2 hål genom hvilka han 

 kan se. Anderna komma att äta av eller leka med kurbitsen, 

 men bliva då gripna om fötterna, neddragna under vattnet och 

 stoppade i en säck. Indianerna och araberna lägga i stället gräs 

 eller en grästorva på huvudet. I Ostindien är detta fångstsätt så 

 givande, att Änder såldes för 22 Pfennige paret. — Flere skal- 

 der omtala även denna fogel. Vi inskränka oss här till följande. 

 Man säger, att en skadskjuten biter sig fast vid bottnen. Der- 

 för beskriver Tegnér Ingeborgs sorg sålunda: 



Som vattenfogeln med såradt bröst 

 till botten dyker, det är hans tröst, 

 att dagen icke i såret glöder, 

 på botten ligger han och förblöder. 



Oehlenschläger har i 'Landtlivets Glider': 



Vildanden och den bange Hare 

 Tidt Jaegerens Bel0nning er. 



Denna sång är fritt lokaliserad efter Horatii Epod. 2, der 

 det heter Grus, Trana. 



På andra trakter har jägaren ej så ringa belöning för sin 

 möda. En jägare, H. v. Muller, sköt i Böhmen under åren 1852 

 —70 726 Änder, deribland även inräknade andra arter. Under 

 höstflyttningen fångas hon på många orter i mängd. I Slavonien 

 säges man årligen fånga en million. Ägg insamlas på många 

 trakter; de hava röd gula. Kamtschatkaborna insamla ägg och 

 bevara dem under hela året derigenom, att de lägga dem i fisk- 

 tran. Till prydnad begagnas de vackra fjädrarna. Halsens 

 och huvudets gröna skinn beredes med alun eller osläckt kalk. 



