STJERTAND. ANAS ACUTA. 



1375 



få stanna kvar vid södra kusten under vintern. Häckar sparsamt 

 vid havskusten på Hvalöarna, under flyttning talrikare, Collett, 

 1864—66. 



Är en av de tidigast häckande foglar, som förekomma i Muo- 

 nioniska och högre upp mot fjellet samt i Kautokejno; hon byg- 

 ger sitt bo på myrarna och har 8—9 ägg i första veckan av juni 

 månad, enl. en uppteckning av Knoblock. Häckar i juni i Fin- 

 marken och Lappland, Baldamus, 1858. Är här och der i lapp- 

 markerna ej sällsynt; en, erhållen d. \^ 1845, hade förtärt blåbär; 

 häckar vid Tjomotis och Kvickjock, men ej i stort antal. Löven- 

 hjelm, 1843—45. Häckar i Jemtland, erhållen vid Ånnsjön, 

 Gröndahl, Sahlin, Olsson, 1882. 



I Upsalatrakten sällsynt, Mesch, 1844. På Vermdö mycket 

 sällsynt flyttfogel, följande Alfogeln, Ödm ann, 1792. Häckar spar- 

 samt å de utanför Sandhamn närmast liggande holmarna. Fulla 

 äggkullar äro här funna d. ^i\ ^#, f och t. De kullar, som ta- 

 gits d. 5^, voro betydligt ruvade. Äggen i de flesta ruvade kullar 

 äro 10. Vid Sandhamn sågs d. I 1884 ett bo med 6 ägg. Den 

 I omkring kl. 1 e. m. sågs en flock Stjertänder om 15 st. flj^tta 

 under svag V. bris med kurs från NO. till SV. och en timme 

 senare ytterligare en mindre flock om 7 — 9 st. — 'Många andra 

 sjöfogelsflockar' än de, hvilka på sina ställen i detta arbete om- 

 talas, 'både större och mindre, hava varit synliga här sedan början 

 av augusti, men på så långt avstånd, att man icke med någon 

 säkerhet kunnat bestämma den art de tillhört.' — 'På grund av 

 anförda data och med stöd av förut gjorda iakttagelser och här- 

 varande gamla jägares sammanstämmande utsago tyckes temligen 

 säkert framgå, att vindens riktning eller styrka icke spelar någon 

 roll, åtminstone icke någon stor, vid simfoglarnas flyttning, och 

 att de taga vinden så, som det faller sig. Under styvare bris 



flyga de dock lägre och under svagare högre. De flyttfoglar, som, 

 vid affärden söderut, draga här förbi, följa i allmänhet långs efter 

 kusten, d. v. s. med riktning ungefär från NO. till SV. Följes 

 kusten hela vägen, hvilket är troligt, är riktningen något annor- 

 lunda på andra håll. Den är, t. ex., då utefter kusten av Hel- 

 singland från N. till S. och utefter Östergötland, Småland och en 

 del av Bleking ungefär från NNO. till SSV. — Endast under 

 hösten har man här iakttagit, att foglar torna mot fyrrutorna och 

 detta alltid under tjocka eller disig luft, som oftast uppstår med 

 vindar mellan S. och O. Då disig luft råder, torna de dock un- 

 der alla vindar hela nätterna igenom, likvisst mest under stiltje. 

 Smärre fogelarter kunna icke sällan tagas levande, under det de 

 med otrolig ihärdighet flaxa mot fyrrutorna, hvilka de tyckas ej 

 vilja lemna. Enligt fyrbetjeningens utsago äro de foglar, som 

 torna, vanligen: Snöskator, Starar, Kungsfoglar, Röd- 

 stjertar. Sånglärkor, Snösparvar m. fl. smärre sångfoglar. 

 Mera sällan förolyckas Gräsänder, Alfoglar, Svärtor och 

 Prackor. En natt hade icke mindre än 56 st. Snösparvar 

 förolyckats mot Grönskärs fyrrutor. Om det väderstreck, hvar- 

 emot de fyrrutor vetta, mot hvilka foglarna mest torna, har jag 

 — - troligtvis genom missuppfattning — erhållit något mot hvar- 

 andra stridande uppgifter', allt enl. på framstälda frågor medde- 

 ladt yttrande av O. Ekbohrn. 



I Stockholm säges den vara rar, torgföres dock ej sällan; 

 erhållen i Lilla Värtan, Wikström, 1839. I Hjelstaviken om hö- 

 sten ej fåtalig, men skygg, ENaELHART, 1873. I Nerike höst och 

 vår. Lövenhjelm, enl. meddelande 1846 av LuNDBORa. I Örebro 

 län sällsynt under vår och höst, erhållen d. ¥ 1841, HöaBERa, 

 1868. I Kil sparsam på flyttning, Löyenhjelm, 1864. Erhållen 

 på Mörkö, Ekström, 1828-32. I Södermanlands yttre skärgård un- 



