EJDER. FULIGULA MOLLISSIMA. 



1427 



Grönlands Ejder är liten, Scoresbt, 1820, talrik, Sabine, 1826. 

 Ett tt dun gjilde 1 £, Leslie, 1832. Häckar i S. Grönland, men 

 är talrik först mellan 63-64° n. br., antalet större vid 65^2—69°, 

 vid 72 — 73° även talrik. Häckar pä flacka öar. Drar dadiffen 

 om aftonen in i vikarna och om morgonen at på havet; under 

 sept. och okt. S.-ut, i apr.-maj åt N. Samlar sig vid flyttningen 

 i 100,000-tal, såsom i Godthaab-distriktet; flyger då i stora, 

 täta flockar, så att 13 — 21 st. stundom kunna fällas i ett skott. 

 Han kan dyka till 25 famnars djup och stanna 6 minuter under 

 vattenytan, Holboll. Är vid Fredrikshaab och Godhavn talrik, 

 Walker, 1860. Erhållen i övergångsdrägt d. fl 1839, hane i 

 nära full drägt d. i 1847, Schlegel, 1866. 



På Island häckar han isynnerhet på skären pä Nord-, Syd- 

 och Vestlandet, dock även vid flodmynningar på något avstånd 

 från havet. De flesta häckade på Fabers tid, omkring år 1820, 

 på Vidö, till stor fördel för egaren. Kastas stundom vid stark 

 storm i land; i början av maj börjar Ejdern göra en liten för- 

 djupning i marken och lägga ägg] ungarna äro utkläckta i medlet 

 av juni. Bo sällan vid sött vatten och då endast nära havet; 

 d. 3^ träffades hanar 3—4 mil till sjös, Kruper, 1857. 



Omtalas från Färöarna av Worm, 1651, och Debes, 1673. Den 

 vistas här hela året, om vintern i stor mängd uti lugna fjordar och 

 sund, hvarifrån den i apr. börjar draga i mindre flockar till häck- 

 platserna, enl. H. C. Muller, som antager, att många komma dit från 

 Grönland och Island och kvarstanna. Tar Småsej, Winter, 1876. 

 De första sjömän, som kommo till Spetsbergen, funno der en 

 otalig mängd foglar och 'ägg. Foglarna voro alldeles icke skygga, 

 men senare blevo de så skygga, att man knappt kunde komma 

 dem inom skotthåll; köttet ansågs godt, kokt eller stekt. Erhölls 

 i Siidhafen d. V^ Mårtens, 1675. Även i senare tid omtalas hon 



såsom talrik. Scoresby anmärker, att Spetsbergens Ejder är 

 mindre, hvilket man även under senare tid trott sig finna och 

 ansett den för en egen art eller varietet. Den Ejder, som om 

 vintern finnes vid Holstein^ skall likna Spetsbergens till formen 

 av näbbet, men vara större. Häckar på holmar och skär mest 

 vid V. och S. kusterna. Vid Shool point, 80° 10' n. lat. sågos 

 d. ~~ flockar om 100-tals hanar. Ungar sågos först d. I. Floc- 

 kar av hanar, dragande söderut, sågos vid Norway-ön, 80' n. br., 

 d. \^ Honor med små ungar syntes då ännu vid stränderna. 

 De kläcka sällan på fasta landet eller öar, som om sommaren 

 besökas av Räv, enl. Malmgren, 1863. Han häckar mest på låga 

 öar och år 1858 så talrikt på Dunöarna vid Horn-sund, att man 

 måste gå försigtigt för att ej trampa på äggen, Nordenskiöld, 

 1880. Han är ännu talrik, fastän i avtagande. 



I Varangerfjorden från midten av sept. till midten av maj 

 talrik; drager derefter till de små Öarna vid Vardö för att häcka. 

 Ägg funnos på en ö i fjorden i början av juni; boet mellan ste- 

 nar och små videbuskar är förfärdigadt av strån, blad och mossa 

 med bädd av dun. Der den ej är skyddad, lyfter den för men- 

 niskor och roffoglar från äggen, hvilka hon dervid, troligtvis i för- 

 skräckelsen, nedsmutsar med tunnflj^tande, stinkande träck, Schrå- 

 der, 1853. Häckar ej i mängd i Ostfinmarken, men till och med 

 V2 mil från havet vid sött vatten; hade nj^kläckta ungar d, t 

 1859, Sommerfelt, 1861. Vid Arno, 70° n. br., talrik, W. v. Wright, 

 1832. På Lofoten och Vesteraalen draga de i nov. till de yt- 

 tersta skären eller till havs; få stanna vid sina vanliga uppehålls- 

 ställen om vintern; kommer flockvis åter åt land i febr. och i apr. 

 till häckplatserna; lägger ägg i slutet av apr. och början av maj; 

 ungar börja utkläckas i midten av juni, hvarefter hanarna draga 

 bort, återkomma efter ruggningen i sept. Visar sig i febr. vid 



