EJDER. FULIGULA MOLLISSIMA. 



1431 



1819 ruvade ännu en del, andra hade utkläckta ungar, som led- 

 sagades av mödrarna, då fäderna redan begivit sig till havs; det 

 var en plikt om 5—25 kr. pr st. för deras dödande, Naumann. 

 Häckar på Sylt, neml. på sanddynerna vid N. spetsen, der nära 100 

 par årligen häcka, hvilka skyddas väl. Fogelns nästan uteslutande 

 föda var Mytilus edulis^ Boie, 1819. Om vintern talrik på djupt 

 vatten, KjiEUBÖLLiNG, 1850. Här iakttogos 30—40, mest hanar; 

 häckar bland ljung på hedåsen, honan trycker hårdt äggen. Vid 

 besök kom man henne 3 steg nära, innan hon flög 100 steg, men 

 hon sprang genast åter till boet; d. ^i sågos 2 ungar utan modren 

 i en sötvattenshåla; en Larus argentatus slog efter dem, men de 

 döko undan, Möbius, 1871. På Hesselö häckade i juni 1861 om- 

 kring 100 par. Mycket allmän på Sj^lt, ägg insamlas, Durnford, 

 1874. I Slesvig och Holstein 1876 från okt.—mars talrik. På 

 Sylt d. I funnos 'éigg, Jahresb., 1877. Fredas här, Collin, 1876. 

 På Sylt 1877 häckade omkring 50 par; dessutom sågos d. I flere 

 större eller mindre flockar på den närbelägna kusten, derav 16 

 hanar funnos bland 100 st. Vid Flensburg 1877 på flyttning, 

 Jahresb. På norra delen av Sylt har antalet ökats. Få par 

 syntes på Hörnum och Amrum, E. v. Homeyer, 1880. På Sylt 

 synes kolonien sedan ett par år hava ökats, Jahresb, 1880. 

 Talrik vid Helgoland d. V; några eng. mil norr om ön sågos 12 

 hanar i linie flygande åt ön, Cordeatjx, 1875. 



På Finlands kuster vanlig utom vid N. delen av Botniska 

 viken och den Ö. delen av Finska viken. Har ej träffats inne 

 i landetj Palmen. I övergångsdrägt erhållen d. V 1846, Schle- 

 GEL, 1866. Gadd säger, 'att sjöfogeln utdödas i skärgården rätt 

 oförsigtigt,' men ännu funnes dock derav välsignade skaror. Odör 

 är skärbonden mera mån om att skjuta än att låta bygga bo. 



ledt Kongl. förordningen d. ¥ 1762; som förbjuder borttagande av 

 sjöfogelägg. I juni 1858 träffades i S. skärgården på flere ställen 

 hanar och honor uppe på land; de rörde sig snabbt högt uppe 

 bland klipporna. I trakten av Hangö talrikast, Palmen. Erhållen 

 utanför Helsingfors, Wright, Brandt, 1880. Häckar i Åbo skär- 

 gård, Gadd, 1769. På Åland häckar hon talrikt, R. S., 1874. 

 Hanen är fridlyst d. ¥ — ¥, honan d. ¥— V, Palmen, 1873. I Riga- 

 bugten övervintrar han stundom, Meyer. 



Långsåt Ishavets kuster lever han över allt, der klippiga 

 och steniga stränder finnas; skall vara talrik vid Jenissejs och 

 Lenas mynningar; sällsyntare vid Kamtschatka. Kommer till 

 Ishavet och Hvita havet på våren och bortfl3^ttar sent på hösten. 

 Går aldrig uppåt floderna, Pallas, 1810. — Torgförd i S:t Peters- 

 burg, Brandt, 1880, men saknas i Petersburgs guvernement, E. 

 BiJcHNER, 1885. Häckar på en ö nära Onega; tillfällig om vin- 

 tern vid Arkangel, Seebohm, 1882. I mängd på Novaja Semljas 

 öde klippor. Pallas; ej sällsynt, Baer, 1838. Syntes allmän 

 långs kusten, men ej i stora flockar, Gillett, 1870. På alla 

 N. Semljas klippöar, dock ej i sådan mängd som på Spetsbergen. 

 Honorna ruvade d. I, gamla hanar syntes ej då, Heuglin, 1872. 

 I Sibirien på alla klippor vid Ishavets kust, österut till Kam- 

 tschatka sällsyntare; de komma dit på drivis från Amerika, Dres- 

 ser. Träffades på Dicksons ö d. I under Vegas resa, Norden- 

 skiöld, 1880. Få Ejdrar träffades på Kap Tscheljuskin d. ^-^ 

 1878, Aftonbl. ff 1878. På Kamtschatka, Steller. 



I Tyskland sällsynt. Drar undan för isen, Naumann. På tyska 

 Östersjökusten tillfällig; d. M 1829 vid Poel, v. Preen, 1859. Er- 

 hållen vid Danzig, torgförd d. f. Bock, 1851; och, enligt brev till 



E. v. Homeyer, sällsynt liksom unga foglar vid Danzig om vin- 

 Gadds tal härom synes hava haft tillbörlig verkan och föran- tern, Bock, 1853. I Neuvorpommern 1877 regelbunden om vin- 



