1434 



EJDER. FULIGULA MOLLISSIMA. 



träffas mellan danska öarna, fr. jan. till sept. mellan Anhalt och 

 Laessö i otaliga flockar. Deras föda vid Island utgöres av små- 

 fisk, rom, krustaceer, mollusker, såsom Nerita^ Buccinum lapillus, 

 B. iindulatumj Mytilus edulis^ Venus, hvilka de taga från havsbott- 

 nen och svälja hela tillika med grus och söndermala i sin kraftiga 

 muskelmage. På Grönland arter av slägtena Tellina, Modiola^ 

 Margarita, Buccinum och Defrancia^ Krabbor och Sjöborrar, fisk- 

 rom, mera sällan amfipoder och fisk. Vid Danmark musslor, fisk, 

 havsväxter, Teilmann, 1823. Kj.erböllinö, 1850, såg henne i 

 Lilla Belt dyka på 30 famnars djup och komma upp med en 

 mussla i näbbet. I Stockholms skärgård huvudsakligen musslor, 

 Odmann, 1792. Naumann nämner ibland annat isynnerhet My- 

 tilus edulis, Venus ^ Cardium^ Nerita, Buccinum undulatum m. fl., 

 krustacéer, såsom Krabbor m. fl., hvarjehanda mindre havsdjur, 

 småfisk och fiskavskräde. 



I slutet av mars och början av apr. uppsöker Ejdern på Is- 

 land parvis häckplatserna. De bygga på slät mark mellan stenar 

 vid en tuva eller ett stånd av Angelica ofjicinalis. Häckar alltid 

 vid eller nära salt vatten. Honorna återkomma, om de ej blivit 

 störda, till sina förra häckplatser. Om vårarna hålla sig båda 

 könen tillsamman vid stränderna och klippor i fjordarna, och par- 

 ningen sker, Ekström. I en K. Vet. Akad:s skrivelse d. II 1866, 

 enl. Jägarf. Tidskr. 1866, 222, synes man hava antagit, att un- 

 garna året näst efter det, då de blivit utkläckta, återkomma till 

 samma trakt och året derefter sjelva fortplanta sig. Under 

 parningstiden äro hanarna svartsjuka och råka ofta i strid med 

 hvarandra; endrägten återställes så snart honan lagt 'ågg. Par- 

 ning sker i mars, och man får dervid icke se någon hane 

 utan med full drägt. De unga hanarna komma senare till eller 

 förbi skärgården. Häckar på stora Tamsö under Betula nana 



och vanlig björk; andra häcka öppet eller i remnor i den av 

 Ruhus chamcemorus bevuxna torvjorden. Aggläggningen börjar 

 på Tamsö d. ^^=^, Collett. Boet bygges pårSylt i början av 

 maj, i den höga norden en månad senare, av hvarjehanda växt- 

 delar, isynnerhet av tång, Zostera marina och Fucus vesiculosus; 

 det är en fot i bredd, V2 fot högt och med bädd av dun; även 

 torrt gräs eller mossa. Dunet och fjädrar, som honan plockar 

 av sitt bröst, bilda även under äggläggningen och ruvningen 

 en krans omkring moder och 'ågg. Häckar stundom alldeles in- 

 under byggnaderna, såsom på Vidö vid Island. Boet bygges mellan 

 stenar, i bergskrevorna, även av fina kvistar, gräs och torr tång. 

 Dunet, det allmänt bekanta ejderdunet, utgör en sådan mängd, att 

 honan ligger deri nästan alldeles dold. Borttages detta, plockar 

 hon mera, men sådant är sämre än det hon först plockat. Sämst 

 är det som fås av den skjutna fogeln, Ekström. Äggens antal 

 vanl. 5—6, sällan 4, 7 eller 8. Då honan blir gammal, säges det, 

 bliva äggen mindre, Quensel, men någon gång ovanligt små, 

 då äggen hava tagits. Stundom lägga två Ejderhonor sina ägg i 

 ett gemensamt bo och aflösa hvarandra vid ruvningen. Ruvning 

 sker endast av honan i juni, men i sydliga trakter i maj. Så 

 snart honorna börjat ruva, slå hanarna sig tillsammans. På da- 

 gen samla de sig på fjärdar med klippiga stränder och djupt 

 vatten, der de ofta på 20 famnars djup söka sin föda. Dock 

 lära hanarna stundom även hålla vakt nära honorna, troligtvis der 

 någon fara är för handen. Ejdern är skygg, men honan under 

 ruvningen så orädd, att man kan komma henne nära, innan hon 

 lyfter. Der hon blivit skyddad, kan man lyfta upp henne från 

 äggen, hvarvid hon dock hväser och reser fjädrarna, Ekström. 

 Äggen utkläckas efter 28 dygn; ungarna krypa upp på modrens 

 rygg, QuENSEL. När honan iemnat boet, täcker hon det med dun. 



