1448 



ALFÖRRÄDARE. FULIGULA STELLERI. 



I Finland sällsynt; stundom i Utsjoki och Enare; vid syd- 

 kusten fåtalig, vanligen träffad om våren, stundom om vintern. 

 Vid Nyborg i aug. 1850 en flock om 30 st, de flesta hanar, som 

 voro skäckiga, i övergångs drägt, Schrader, 1853. Träffad nära Hel- 

 singfors, Falck, och på flere ställen oftast mellan d. i och ¥, 

 dessutom i jan., april och dec, M. v. Wright, Palmen. 



Träffad enl. Baer i Petersburgs guvernement, Buchner, 

 1885. Torgförd i S:t Petersburg, Brandt, 1880. 



På Nov. Semlja sällsyntare än Ejdern, synes häcka tidigare, 

 Hbuglin, 1872. Vid Taimyrfloden allmänt häckande på tundran 

 i en fördjupning med dunbädd, hade d. ¥ bo med 7—9 'ågg. 

 Hanen stannar i grannskapet av den ruvande honan, som trycker 

 fast^ v. Middendorfp. 



På de östra öarna vid Kamtschatkas kuster i synnerhet tal- 

 rik, Merk. Om vår och höst talrik vid Kamtschatkas kuster 

 och Behrings sund, Pallas, 1811. En erhållen från Kamtschatka, 

 ScHLEaEL, 1866. Häckar på klippor kolonivis, men går ej in i 

 floderna. På Chyima, en av Kurilerna, Blakiston, Pryér, 1878. 



I NO. Tyskland, Danzig, flere gånger erhållen, såsom d. 

 !l 1849, f 1850, enl. Bock, 1850, som hänvisar till tidigare upp- 

 gifter om fogeln; träffad vid Königsberg och Pillau minst 10—12 

 gånger, E. v. Homeyer, 1872. 



Vid Storbritanniens ostkust om vintern mycket sällsynt. I 

 England träffad 2 gånger, nemligen i Yarmouth d. '# 1830 och 

 i Yorkshire. Uppgavs även hava d. ¥ 1847 träffats i Ärran, en 

 uppgift som dock anses mycket osäker. Dresser. 



I Frankrike en gång träffad i febr. 1855 mellan Calais och 

 Boulogne. 



Man har tvivlat om, huruvida den förekommit i N. Amerika. 

 Utom äldre uppgifter om dess förekomst i trakten av Behrings 



sund har Gurney erhållit den från NV. kusten. Bonaparte säger, 

 att den fans der i mängd, hvilket Dresser ansåg vara överdrivet. 

 Enligt de nyaste underrättelserna häckar han på Aleuterna; N. om 

 S:t Michael sällsynt; häckar på S:t Lawrence; vid Cap Wankarem 

 i flockar om tusenden, Matsghie, Ziemer, 1885. 



Till sitt levnadssätt synes den mycket likna Ejdern. 

 Han har sitt förnämsta tillhåll i Asiens ishavstrakter och drager 

 derifrån undan för isen åt N. Stilla oceanen och Europas nord- 

 liga hav. 



Födan utgöras av mollusker, fiskyngel, krustacéer, sällan 

 vegetabilier. Häckar i norden, men icke i NV. Europa, på 

 tundra eller på öar och klippor^ stundom kolonivis. Bereder sitt 

 bo liksom Ejdern. Under det honan ruvar^ håller hanen vakt i 

 grannskapet. Sedan ungarna äro utkläckta, för modern dem i 

 lugna vikar. 



Ibland fjädrarna leva: 



DoGophoriis icterodes Nitzsch och (?)Lipeurus squalidiis [Nitzsch] 

 Grube, hvilka båda hava blivit träffade på flere andra Änder m. fl. 



Dess inelvsmaskar äro okända, hvadan sådana böra noga 

 eftersökas. 



Anas Stelleri Pallas, 'Spicileg. VI 1765, 35'; Zoogr. II 1811, 238. Gm., L. 

 S.N. 1788,518. Lath., B. III ii 1798, 458; IVii 1812, 519. Eetz., 

 Fn. 1800, 133. Meyer, Tasch. III 1822, 229. Nilss., Orn. II 1822, 

 214. Bkstr., v. A. H. 1829, 87; Tidskr. f. Jäg. 1832, 226. Yar- 

 EELL, London Mag. 1831, 117. Schinz, Eur. Fn. I 1840, 407. 

 ScHLEa., Eev. 1844, CXVI. Kj^rb., N-a 3 H. 1850, 52; Danm. Fugl. 

 1852, 383. Bald., N-a 1853, 438, 440. Sommerf., Öfv. V.A. F. 1861, 

 74, 87. NoRDYi, 1. c. 1862, 304. 



Anas Beringii Lath., Syn. VI, 465; Ind. 1790, 843. Gm., L. S.N. 1788, 508. 



Anas dispar Sparrm., Mus. Carlss. 1786, Tab. 7, 8. Gm., L. S.N. 1788, 535. 

 Thunb., v. a. H. 1798, 178. Lath., Ind. II 1790, 866. Temm., Man. 

 IV 1840, 547. Naum., V. D. XII 1844, 240; 1860, 313, v. Bald. 



