1454 



SVARTA. FULIGULA FUSCA. 



Westerlund, 1855. Den V 1867 funnos ägg, från hvilka den 

 ruvande honan kunde tagas med händerna, Meves, 1868. År 

 1866 eller 1867 erhölls här endast ett bo med 3 ägg av Holtz, 

 1870. Träffad på Gotska Sandön, Eisen, Stuxberg, 1868. Är 

 allmän vid kusten, på öar och skär^ men skall hava avtagit i 

 antal, R. Horn, 1883. Kommer ej förr än i senare hälvten av 

 maj till O. Smålands skärgård. Häckar allmänt; skjutes mest för 

 vettar, Tiselius. 



Förekommer i Jönköpings län; 1869 under flyttning, skjutes, 

 TiMM, 1870. Ofta iakttagen på Vettern, Gådåmer, 1858. 



I Bohusläns skärgård årligen från slutet av okt. till slutet 

 av maj, men ej i stort antal, mest ungfoglar, sällan om sommaren, 

 men då gamla. Gamla hanar d. 'f 1837 i de yttre skären; ung 

 fogel d. f i full riiggning utom å vingarna, W. v. Wright, 1851; 

 i Bohuslän sällsynt, ej häckande, enl. meddel. av Kolthoff. I 

 N. Bohuslän en och annan, men icke under sommaren; kallas 

 Spansk Tiste, Cederström, 1873. I Göteborgs skärgård ej 

 sällsynt, erhållen d. Ä 1846 och i§ 1865, Malm, 1877. 



Häckar i Bleking, Wållengren, 1854; erhållen i vinterdrägt, 

 enl. meddel. av E. G. Rääf. I NÖ. Skåne häckande(?), är all- 

 män flyttfogel, Wallengren, 1849; ej häckande, men vanlig om 

 vintern, enl. Gadåmer, 1852. Vid Skånes kust under höst och 

 vinter, övervintrar stundom, drar sig undan för isen. Erhållen, 

 enl. meddel. av Eurénius, vid Råå d. tV 1846, vid Malmö d. fi 1851. 

 Ej sällsynt vid Ystad om vintern, enl. meddel. av N. Bruzeltus. 



Ben av Svärtan från stenåldern äro funna i kökkenmöd- 

 dingarna i Danmark, Steenstrup, 1859. I Stora Belt teml. tal- 

 rik om vintern, Teilmann, 1823; så ock i Danmark i allmänhet, 

 Kjjerbölling, 1850. Många draga dock sydligare eller vestligare. 

 Vid Odense kallad Torskand, Collin, 1877. 



I Slesvig och Holstein under senhöst, vinter och vår talrik 

 vid kusterna och på större insjöar; dyker till 8 famnars djup, 

 Boie, 1819. Teilmanm säger dock, att den aldrig(?) synes på 

 Jutlands V. kust, en uppgift som tydligen är förhastad. Vid Her- 

 tigdömenas kuster under hösten i stora skaror; de flesta draga 

 bort vid vinterns början, Rohweder, 1875. År 1876 från sept. 

 till mars mycket allmän; om sommaren i talrika flockar. Vid 

 Flensburg 1877 regelbunden på flyttning; vid Husum med F. ni- 

 gra även under sommaren i stora flockar på Nordsjön. Vid Flens- 

 burg 1879 fiere gånger erhållen, Jahresb. Kommer till Nord- 

 friesiska öarna i senare hälvten av sept, antalet förminskas mot 

 slutet av nov., men en del stannar kvar Över vintern; vårtåget 

 slutas i början av maj; likvisst stannar en stor del kvar flere 

 mil utanför öarna, och de äro ytterst skygga, Rohweder, 1880. På 

 Helgoland förekommer hon ofta, E. v. Homeyer, 1880. 



Ar i Finland allmän, häckar i norra hälvten av landet, i den 

 södra i skärgärden. Stannar länge i norden ; isen, men ej kölden 

 driver henne söderut, Malm, 1844. Allmän 1867 i Torneå lapp- 

 marks skogs- och bnskregion. Sågs vid Muonio kyrkoby d. ¥, 

 ägg härifrän erhållna, Palmen, Sahlbekg, 1868. I trakten av 

 Uleåborg mycket allmän, Nyländer, 1857. Vid Åbo torgförd d. 

 V" 1824 och d. ¥ 1825. Allmän i skärgården, M. v. Wright, 

 1826,-47. Kommer till Helsingforstrakten i början av maj, såsom 

 d. '5" 1833, I 1835, I 1848; har i Nylands skärgärd ägg i medlet 

 av juni, i Kiuruvesi d. V 1870. Under ruggningen slås den med 

 en bärling eller tages med ljuster, Palmen, m. fl. Pä Åland be- 

 handlas hon väl, är mycket allmän, och är der föga rädd, R. S., 

 1874. 



På Norra Rysslands och Sibiriens havskuster, stora sjöar och 

 floder mycket talrik. Häckar i nordliga trakter och på Kamtschatka, 



