SVÄRTA. FULIGULA FUSCA. 



1457 



Gerbe. Träffad i Seine-Inférieure, Hardy, 1855. I departe- 

 mentet Eure-et-Loire högst sällsynt, Marchand, 1868. I Sa- 

 voyen mycket oregelbunden på flyttning under slutet av hösten 

 och vintern; erhållen under dec— febr., Bailly. Sällsynt i Pro- 

 vence, J. W. v. MtJLLÉR, 1856. 



Sedd och en erhållen vid Santander d. fl, Irby. Vid Al- 

 bufera sällsynt om vintern, Vidal, 1851. I S. Spanien och Me- 

 delhavet likaledes. 



På Sardinien mycket sällsynt, Brooke; möjligtvis erhållen, 

 Salvadori, 1865. Erhållen vid Massaciuccoli, Venedig och Co- 

 machio, Giglioli. 



En hona finnes å museet i Cagliari; annars ej på Sardinien. 

 I Toscana, Savl 



I Grekland ej talrik under vintern, v. d. Muhle, 1844. Säll- 

 synt, Kruper, 1875. På Cykladerna övervintrande, Erhard, 1858. 

 På sjön vid Antivari i dec, Powys. 



I lägre Egypten under vintern sällsynt, Naumann, v. Heug- 

 LiN, 1856. På Menzaleh-sjön talrik, A. Brehm, 1854. På Kaspi- 

 ska havet. Pallas. Mindre allmän än F, nigr. På ett par stäl- 

 len i Persien talrik, de Filippi, 1876. 



Förekommer regelbundet under vintern i Kina; torgföres 

 under denna årstid i mängd i Shanghai; sällsynt inne i landet; 

 ej sedd i trakten av Peking, Dayid, Oustalet, 1877. Swinhoe, 

 1876, säg henne endast fåtaligt torgförd i Kina. I Shanghai 

 mycket talrik, Heuglin, 1874. 



På Japan erhållen av Siebold, Schlegel. I Hakodadi 2 st. 

 d. fl 1864. En d. ¥ 1865, Blakiston, Whitely, 1867; på hösten 

 talrik, och vid Yezo allmän, Swinhoe, 1875; Sendai, Blakiston, 

 Pryer, 1878. 



Hos Nordamerikas och Stilla havets fogel har man trott sig 



finna små olikheter, och den anses av flere som en från vår skild 

 art, F. velvetina, hvilket dock synes vara långt ifrån avgjordt. 

 Hon finnes i Newfoundland, Hardy, Schlegel, 1866. I norden 

 talrik och häckande. Prins Max v. Wied, 1858. Träffad i Erie, Mi- 

 chigan-sjön, RiGDWAY, 1871. Om vintern på Michigan, Nehrling, 

 1885. På Aleuterna om vintern vanlig; häckar på kusten till 

 S:t Lawrence-ön; på Ounalaska, Norton-sund och nordligare, Mat- 

 SCHIE, Ziemer, 1885. 



Svärtan är oftast en saltvattensfogel, som endast under fort- 

 plantningstiden och i ringa mängd under vintern söker inre vat- 

 tendrag» Hon är föga skygg utom på vidsträckta vatten och i 

 flock. Hon dyker ofta och väl samt åtminstone till 96 fots djup, 

 och stannar V2 — 1 minut och deröver under vattenytan. 



Flygten är tung, men lidande; hon flyger oftast lågt över 

 vattnet. 



Lätet låter som 'kraa kraa', stundom 'kra kra'. Hon lå- 

 ter höra 'arr arr\ Locktonen låter som 'arp', Gadamer. 



H^ennes föda utgöres isynnerhet av mollusker, men även av ve- 

 getabilier, i Östersjön i synnerhet Cardium edule och Mytilus 

 edulis till IV2 tums längd. Oollett fann hos en, utom grus, en am- 

 fipod, Pallasm cmicelloides (Gerst.), knappt levande över 8 — 10 

 famnars djup. Dessutom har man funnit henne hava förtärt 

 Neritina naticoides och mycket unga Änodonta^ V. Kollar, 1857. 

 Vid skotska kusten musslor: Mactra^ Tellina^ Solen, Mytilus^ Car- 

 dium m. fl. och vid Bay of Kerdaldy 1 gång enelast Donax trim- 

 culus^ Mac-Gillivray, Dresser. I Kina tjocka, tvåskaliga 

 musslor; en tumslång Meretrix fans i matstrupen, R. Swinhoe, 

 1876. 



Hon har sitt bo vanligtvis vid sött vatten bland högt gräs 

 eller under en buske; hon söker upp sitt gamla bo, om hon förut 



