1466 



SJÖORRE. FULIGULA NIGRA. 



Erhållen i Mindre Asien, Dresser. Vid kusten av Palestina, 

 Tristram, 1868. 



Uppgives av några författare hava träffats i N. Amerika, 

 men den företer olikheter, i följd hvarav de flesta anse den för 

 en från vår skild art. 



Sjöorren ligger under sin mesta tid dag och natt på havet 

 och drar, utom vid fortplantningstiden, till lugna vikar eller 

 inre vattendrag endast vid stark storm, men åter ut vid temligen 

 häftig storm; han håller sig i synnerhet över rika musselbankar. 

 De gamla honorna leva ofta i flock för sig. Är ovanligt skygg 

 och misstrogen även under fortplantningen, Ekström, 1832. Är 

 livlig i sina rörelser. Simmande i lång linie, dyka de nästan 

 på en gång, vanligtvis på platser under 5 famnars vatten. De 

 simma även långa sträckor under vattenytan, även om de ej söka 

 sig föda, v. D ROSTE. Lyfter med svårighet. Flygten är tung 

 med långsamma vingslag. Vid flygt i flock längre väg flyga de 

 på sned linie. Gången synes besvärad, men han dyker väl och 

 kan hålla sig temligen länge under vattenytan. Hanens läte om 



#— n 



våren tecknas av Boie 1819 med £=^:=^L det låter som flöjt- 

 toner 'ty-ty-ty', honans 're-re-re', Faber. Hanens under parnings- 

 tiden: 'skryck lyck^ i 2 klocklika toner, bildande en stor ters, 

 vid boet 'tu tu tu', hvartill honan svarar hest: 're re re', Naumånn; 

 enl. v. D ROSTE 'korr korr korr', om våren stundom 'tu-tyk'; hviss- 

 lar 'huni', Hollgren, 1884. 



Födan utgöres ofta huvudsakligen av Mytilus edulis^ men 

 även av andra mollusker, Tellina^ Cardium^ Mya, maskar, insek- 

 ter, vattenväxter och småfisk, ävensom växtdelar, hvarmed hon 

 även sväljer grus. 



På små holmar häckar år efter år samma par. Boet till- 



redes vid sött vatten bland gräs och under en buske; det är 

 bygdt av hvarjehanda växtdelar, såsom av Angelica^ pilblad, gräs 

 m. m., med bädd av modrens fjädrar. Makarna äro hvarandra 

 mycket tillgivna. Fälles honan, omkretsar hanen henne och slår 

 sig även ned bredvid henne. Hanen lemnar trakten, sedan honan 

 ruvat någon tid, går till havs och ruggar der. 



Jagten å fogeln omtalas av Nilsson. Skjutes i Jönköpings 

 län på krypskytte, LiaERGREN, 1870. 



Köttet är dåligt, Barth, mycket obehagligt, Deglånd, Gerbe; 

 tranigt, torrt, segt, men fjäder och dun spänstiga, Ekström. 



Infångad födes han med bröd och kan bibehållas någon tid, 

 bör dock även erhålla både fisk eller kött och rikligt vatten. Bäst 

 torde dock vara att giva den Mytilus edulis. 



Det är ännu okändt hvilka parasiter leva bland fogelns 

 fjädrar. 



Inelvsmaskar: 



Strojigylus uncinatus Lundahl; aS. nodularis Rud. och S, acutus Lun- 

 dahl, i ventrikelns hinnor; Distornum eonstrictum Mehlis och D, oxyurum 

 Crepl., i tarmkanalen; Monostomum mutabile Zed., i näshålan; Holostomum 

 anatis nigj^ce Bellingham; Tcenia microsoina Crepl. och T. Icevis Bloch, i 

 tarmkanalen. 



Anas nigra Will., Om. 1676, 280 + A. n. minor 1. c. Tab. 74. Ray, Syn. 

 1713, 141. 



Anas Gorpore ohscuro L., Fn. I 1746, 38. 



Anas nigra L., S.N. VI 1748, 22; X 1758, 123; Fn. II 1761, 39: S.N. XII 

 1766, 196. Briss., Orn. VI 1760, 420; ed. 1763 II 471. Brunn., Orn. 

 1764, 21. Ph. Mull., L. S. II 1773, 281. Pall., Bald., Naturg. V 

 1776, 37; Cf. V. A. H. 1779, 28. MtJLL., Prodr. 1776, 14. Gm., L. 

 S.N. 1788, 508. Ödm., Vermdö 1792, 63-4. Bes., Vög. Kurl. 1792, 41. 

 Lath., Ind. II 1790, 848 n. 43. Lath., B, III ii 1798, 417; IV ii 1812, 

 510. Retz., Fn. 1800, 113^ Mey., W., Tasch. II 1810, 503. Mey., 

 Vög. Liv- u. Esthl. 1815, 242. Cuy., R. A. 1817, 532. Kujil, Beitr. III 

 1820, 93, 94. Temm., Man. II (1820) 856; IV 1840, 543. Nilss., Orn. 



