STORSKRAKE. MERGUS MERGANSER. 



1535 



7 ägg, erhållna i midten av juni, Schrader, 1853, Är i Norge 

 allmän, några uppehålla sig om vintern i starkt flytande ström- 

 mar, Rasch, 1838. I trakten av Vadsö över allt allmänt häc- 

 kande, enl. meddel. av Nordvi. I Ostfinmarken om sommaren, 

 kallas Gussagoalse, Sommerfelt, 1861. I Finmarken allmän, 

 isynnerhet i Tanaelven och dess grenar, Barth, 1881. Allmän 

 från Lofoten söderut både vid sött och saltvatten, Collett. En 

 flock om 5 st. syntes vid Bodö, F. och G. Godman, 1861. I det 

 inre av landet i barrträdsregionen vanlig, Wallengren, 1854. 

 I Kristiansands amt sällan under fortplantningstiden, Barth. 

 Under flyttning och om vintern i S. och SÖ. trakter allmän. I 

 Säterdalen erhölls en, 20 dygn gammal, d. \^ 1867. Är endast 

 fåtalig i Kristianiafjorden inom Dröbak, men träffas i trakten 

 även om vintern. På Hvalöarnas kuster temligen allmän, över- 

 vintrar, Collett, 1864—77. Kallas Strömand och Laxand, 

 Barth, 1881. 



Scheffer beskrev den 1675 under namn av Skr^ckia, 

 men översätter namnet med Wiedehopfen. Fans i mycket 

 stort antal, Olaus Petri. Förekommer i Muonioniska i skogs- 

 trakten, men på norska fjellen är den mera allmän och lägger 

 sina ägg der på marken, ofta nog på den hårda berghällen, in- 

 bäddade i dun; deremot här i skogstrakten lägger den sina 8 a 9 

 'ågg omkring d. V^ i hål i träd eller i holkar, som vid elv- eller 

 sjöstränder äro upphängda för Knipor, enligt uppgift av Knoblock. 

 Träffades i mängd sommaren 1843 mellan Lule och Kvickjock; 

 häckar der i barrträdsregionen, Lövenhjelm, 1843. Boen förfär- 

 digar lappen av en ihålig trädstam, hvilken avsågas i lika långa 

 stycken; sällan sättas brädlappar för båda ändarna; ett avlångt 

 hål göres på sidan. Fogeln är temligen talrik, bor i stenrös, i 

 jordhålor eller under buskar. Den t tagas de första 5 äggen. 



Ungar synas i midten av juli, Kruper, 1857. I Jemtland i Tång- 

 böle, Olsson, 1882. I Helsingland i jan. 1770 träffad halvdöd 4 

 mil från havet, Ödmann. Erhållen i Dalarne, Theorin, 1880; 

 skall förr hava häckat vid Horndal; om hösten allmän, Lund- 

 borg, 1846. I trakten av Gevle vid Trösken på flyttning, C. 

 Hartmann, 1859. Träffad i Aspeboda, Dalarne, Ahlm, 1871. Häc- 

 kar på Eknö V4 mil NV. om Furusund, ägg erhöllos d. f av Kjerr- 

 ulp. Häckar i trakten av Sandhamn i holkar och under de för- 

 krympta, talrika enbuskarna å holmar i havet. Om det är öppet 

 vatten, uppehåller en del sig bär hela vintern. I allmänhet hit- 

 komma de dock söderifrån i slutet av mars och första dagarna 

 av april. Kullar om 9—11 'ågg äro funna här redan d. ^i: men 

 oftast träffas de omkring d. ¥. Ännu omkring medio av juni 

 träffas nyvärpta kullar. År 1884 d. ¥ träffades 2 bon med 10 

 ägg i h vardera. Flyttar här över, såsom 1883 d. 5* kl. 7 f. m., 

 då under frisk ONO. bris 2 smärre flockar drogo från NO. åt 

 SV., enl. meddel. av O. Ekbohrn. I skärgården fans d. V 1774 

 bo i en ihålig ek, 14 alnar högt från roten; honan började ligga, 

 då hon lagt 11 ägg; natten före d. ¥ hade hon flyttat med sina 

 ungar, Ödmann. På Mörkö temligen allmän under hela året, häc- 

 kar även här i ihåliga träd och i holkar, uppsatta i träd. Hanen 

 kallas Skrake, honan Skräcka. Locktonen är 'prack, prack'. 

 Så snart ungarna äro utkläckta, tar honan så många som rymmas 

 å ryggen, i hvars fjädrar de hålla sig fast, och flyttar med dem 

 så ned i vatten, Ekström, 1828. Tvivelsmål har dock härom 

 uttalats. Allmän i Stockholmstrakten. Häckar i skärgården, 

 Wikström, 1838. I Södermanlands skärgård mycket allmän, häc- 

 kar i ihåliga träd eller holkar; skjutes för vettar. Hanarna synas 

 vara 2 — 3 gånger så många som honorna, Sundström, 1872. Om- 

 talas även av HoLLaREN, 1872. Allmän i Nyköpingstrakten, skju- 



