Levermosenies udbredelse i Norge. 35 



purpurea, Metzgeria pubescens, Lepidozia Wulfshergii, Adelanthus 

 clecipiens, Hygrohiella mynocarpa, Kantia arguta, Saccogyna viti- 

 culosa, Herheria adunca, Scapania planifolia, Plagiochila punc- 

 tata^ Jungermania Goulardi, J. grandiretis (?), J. decolorans, J. 

 orcadensis, J. Beichardti, J. Donii, Marsupella densifolia, Marsu- 

 pella æmula, M. negîecta, M. nevicencis, Cesia alpina, C. adusta, 

 G. crassifolia, G. crenulata og Fossomhronia angulosa. Aï disse 

 er 19 atlantiske arter, der i Nordeuropa finder sin østgrænse 

 paa Norges vestkyst; 9 er liøifj eldsarter, hvoraf sandsynligvis 

 en del vil vise sig ogsaa at forekomme i det nordlige Sveriges 

 fjeldtrakter, og 4 tilhører Mellemeuropas bergstrakter. 



Til gjengjeld besidder de øvrige skandinaviske lande, særlig 

 Sverige og Finland, ikke faa arter, der hidtil savnes i Norge ; 

 saavidt mig bekjendt hører hertil følgende 23: Grimaldia 

 fragrans, Glevea suecica, Lunularia cruciata, Bicciocarpus natans^ 

 Riccia suhinermis^ B. ciliata, *i?. nigrella, ^Cephalozia lacinulata, 

 *C affinis, ''''G. pallida^ *C. Macouni^ G. spinigera^ Lophocolea 

 incisa, *Riccardia fuscovirens, *i?. incurvata, Scapania squarrosula, 

 * Jungermania amplexicaulis, ^J. marchica, J. ångermanlandica, 

 Marsupella intricata, Simodon incurvus, Pallavicinia hïbernica og 

 ^Anthoceros multifidus. De fleste af disse er østlige og sydhge 

 arter, der forekommer yderst sporadisk i Skandinavien. De 

 med en * mærkede forekommer dog sikkerhg ogsaa hos os. 



En større del af de i Norge forekommende levermoser 

 har i vort land sin nordgrænse, ikke alene i Europa, men paa 

 jorden overhovedet; dette er tilfældet med mindst 90 arter. 

 TJndtagelse herfra danner kun en del, for det meste konti- 

 nentale, tildels enaarige arter, der behøver en høiere sommer- 

 varme til sin ud vikling, end de nordenfjeldske egne af Norge 

 kan byde dem, og som derfor gaar længere mod nord i Sverige 

 og i Sibirien- end hos os. De vigtigste af disse er: Riccia hi- 

 furca, R. glauca, R. crystallina, GepJialozia Helleri, G. ßuitans, 

 Lophocolea minor, Jungermania atdumnalis, J. hicrenata, J. excisa, 

 J. exsecta, J. saxicola, Prasanthus suecicus, Gesia revoluta, Diplo- 

 phyllum ohtusifolium, Jungermania lanceolata, Trichocolea tomentella^ 

 AntÅoceros punctatus, Riccia ßuitans, og maaske endnu nogle flere. 

 Troligen vil dog fremtidige undersøgelser vise, at det kun er 

 nordgrænsen for de virkehg kontinentale arter, som stiger op 

 paa høiere bredder, jo mere den fjerner sig fra Atlanterhavets 

 kyst. Naar altsaa grænsen for endel sydlige og vesthge euro- 



