40 B. Kaalaas. 



saamange former som intet andet sted i vört land. Og ikke 

 alene artsantallet, men kanske end mere den store individ- 

 mængde, hvori levermoserne forekommer paa vestkysten, især 

 paa fugtige fjeldsider og i skyggefulde urer, er et bevis for 

 de gunstige vækstforholde, de her finder. Den fanerogame 

 flora i disse egne er derimod temmeHg fattig paa arter, og 

 ogsaa løvmoserne er her sandsynligvis mindre tahigt repræ- 

 senterede end i de øvrige dele af det sydlige Norge. Dette 

 bevirker, at levermoserne her udgjør en større brøkdel af den 

 samlede vegetation, end ellers er tilfældet med denne plante- 

 gruppe i Norge. Aarsagen hertil hgger naturhgvis i vest- 

 kystens fugtige og milde khma. Til det store artsantal paa 

 et forholdsvis indskrænket omraade bidrager ogsaa egnens 

 bjergfulde natur, idet de fra havet til omtrent 16 — 1800 meter 

 opstigende fjelde yder passende lokaliteter saavel for lavlands- 

 planter som alpine former, hvorfor en mængde arter sammen- 

 trænges paa et relativt mindre rum. Derimod er overgangen 

 fra lavland til høifjeld paa den østlige side af den norske 

 fjeldryg saa langsom og gradvis, at et mindre distrikts flora 

 kommer til at beståa overveiende af kun en høidezones arter. 

 Vistnok kan ogsaa flere af Østlandets dalfører og lavere aas- 

 strækninger fremvise en særdeles frodig levermos vegetation, 

 men de kan dog i det hele ikke maale sig med de bjergfulde 

 fjordegne i Bergens stift og Stavanger amt i den henseende. 

 Kun i én trakt af det sydøstlige Norge har jeg seet en Hg- 

 nende frodig vegetation af levermoser som paa Vestlandet,: 

 nemlig i enkelte strøg af Nordmarken ved Kristiania, en trakt, 

 der ogsaa udmærker sig ved en betydelig større regnmængde 

 end noget andet sted paa Østlandet. 



Éndnu vigtigere for bedømmelsen af en egns flora end det 

 antal arter, den tæller, er spørgsmaalet om, hvilke disse er.- 

 Ogsaa i den henseende er der stor forskjel mellem Norges 

 forskjelHge strøg. De i vort land forekommende levermoser 

 kan med hensyn til sin udbredelse inden dette deles i 5 af-- 

 deHnger eller grupper, der hver har sin bestemte voksekreds. 

 For enkelte arter, der kun er fundne paa et eller nogle faa, 

 ofte temmelig vidt skilte steder i landet, kan det være tvil 

 underkastet, til hvilken gruppe de rettelig henhører, især naar 

 de ogsaa er sjeldne udenfor vort land. Ingen enkelte af disse 

 grupper er imidlertid den ene raadende i en egn; tvertimod 



