48 B. Kaalaas. 



Lepidozia Wulfsbergii. 

 Adelanthus decipiens. 

 Harpaiitlins scutatus. 

 Kantia argnta. 

 Saccogyna viticulosa, 

 Herberta adunca. 

 Scapania gracilis. 



— planifolia. 

 Plagiochila punctata. 

 Jungermania orcadensis. 



— ovata. 



— Dordi. 

 Nardia compressa. 

 Cesia crenulata. 

 Fossombronia angulosa. 



Disse 24 arter udgjør saaledes omtrent 11 % af alle Norges 

 leverm.oser. Gruppen udmærker sig ved en række, for lever- 

 moser at være, kjæmpemæssige former af tildels eiendommelig 

 og for vor floras arter fremmed udseende, som f. ex. Pleuroøia 

 purpurea, Kantia arguta, Saccogyna viticulosa, Herherta adunca, 

 Scapania planifolia og Jungermania Donii. For denne gruppes 

 arter synes altsaa et særdeles fugtigt kKma med milde vintre 

 og kjølige somre at være en livsbetingelse, og disse krav 

 tilfredsstilles i almindeKghed fuldstændigst ved havet i det 

 vestlige Europa, hvor de herskende vestlige og sydvestHge 

 vinde fører den milde og fugtige havluft ind over kysten. 

 Rigest udviklet optræder de i bjergfulde egne, hvor nedbøren 

 er størst, medens de paa flade kyster er mindre talrigt repræ- 

 senterede. — Det egenthg atlantiske floraomraade i Norge er 

 den ved dybe fjorde i en mængde øer og halvøer sphttede 

 bjergfulde kyststrækning meil em Stavanger og Stadt (59° — 62° 

 nordHg bredde). 18 af de ovennævnte hepaticæ er ikke hid- 

 til fundne udenfor dette strøg. Grænsen mod nord er dog 

 endnu noget usikker paa grund af den mangelfulde undersø- 

 gelse af Romsdals og Søndmøres kyster og vil maaske vise 

 sig at naa endnu noget længere mod nord. 7 af den atlan- 

 tiske floras arter gaar mer eller mindre udenfor det angivne 

 omraade langs kysten saavel mod nord som mod syd og øst, 

 Jungermania ovata endog lige fra den svenske grænse til 



