Levermosernes ndbredelse i Norge. 61 



falde lokaliteter. Kun faa arter ynder tørre og solstegte 

 steder, som f. ex. : Asterella pilosa, Grimaldia pilosa, Riccia 

 glauca og sorocarpa, Porella platyphylla^ P. platyphylloidea og Be- 

 boulia hemisphærica. Ligeledes trives kun et ringe antal paa 

 dyrket jord, enge, ågre, haver o. s. v., væsentlig blot nogle 

 enaarige arter som Riccia- og Anthocerosarterne. En egn, som 

 fortrinsvis bestaar af opdyrket jord, viser kun faa arter hepaticæ. 

 Faa er ogsaa de, som synes at kunne trives umiddelbart paa 

 havstrande, saaledes som tilfældet er med et ikke ringe antal 

 løvmoser, skjønt dog enkelte hepaticæ vistnok ynder havets 

 umiddelbare nærhed, som for exempel: Saccogyna viticulosa, 

 Fossombronia angulosa og tildels Lejeunea ulicina og L. calcarea. 

 Det er dog kun i de sjeldneste tilfælde, at en art er bunden 

 til et eneste bestemt slags voksested ; de fleste besidder evne til 

 inden visse grænser at kunne trives paa noget forskjelligartede 

 lokaler. Jo større artens evne i den henseende er, desto 

 videre udbredelse og større hyppighed vil den i regelen have. 

 Tore hyppigste levermoser kan vokse paa mange forskjellige 

 slags voksesteder, saaledes f. ex. Cephalozia hicuspidafa, Blepha- 

 ro stoma, Scapania curta. Jung er mania ventricosa, PlagiocJiila 

 asplenioides med flere. I regelen vil en forandring af vokse- 

 stedets natur ogsaa bevirke en forandring i plantens indre 

 eller ydre bygning, hvoraf den i almindelighed meget store 

 variabihtet hos vidt udbredte arter i de fleste tilfælde lader 

 sig forklare. 



♦ Et meget betydeligt antal af vore levermoser vokser paa 

 direkte mineralsk underlag: paa nøgne eller af andre moser 

 beboede kHpper og bergvægge, i bergsprækker og fjeldkløfter, 

 paa større klippeblokke og paa stene i urer. Da de samtidig 

 fordrer mere eller mindre fugtighed og skygge, forekommer 

 de især paa steder, hvor vand drypper eller siver ned over 

 klippegrunden, og ved fosser og elvebredder. Skygge finder 

 de fortrinsvis paa den nordøstlige, nordhge og nordvestlige side 

 af fjelde og høidedrag. Disse er derfor langt rigere paa lever- 

 moser end fj eldenes sydlige og sydvesthge side og bør ved 

 den hepaticologiske undersøgelse af en egn først og fremst 

 besøges. Omtent 54 af de i Norge voksende levermoser fore- 

 trækker direkte stenunderlag og 18 er lundne udelukkende 

 paa saadant, nemlig : Lejeunea ovata, Radula Carringtoni, R. 

 aquilegia, Herherta adunca, Scapania æqiiiloba, Plagiochila punc- 



