Levermosernes udbredelse i Norge. 65 



Paa dyndjord ved bredden af elve og indsøer, hvis vand- 

 stand er underkastet større periodiske forandringer, trives nogle 

 faa arter, som Riccia Hiibeneri, JR. canaliculata, R. crystallina 

 og Fossomhronia DumortierL 



Underlagets kemiske beskaffenked synes for de klippe- 

 og jordbeboende arter at være af mindre væsentlig betydning 

 for deres forekomst. Udekikkende paa en enkelt bestemt berg- 

 art forekommer neppe nogen af vore levermoser. Ved be- 

 tragtning af floraen inden et omraade af mindre ndstrækning 

 kan det vistnok i enkelte tilfælde synes saa, men undersøges 

 forholdet for en art inden dens hele voksekreds, vil man sik- 

 kert ånde, at dens forekomst ikke er indskrænket til en eneste 

 bergart. Imidlertid vil dog selv en flygtig betragtning snart 

 vise, at de fleste arter levermoser foretrækher visse bergarter 

 •eller Adsse grupper af bergarter for andre. Denne levermo- 

 sernes forkjærlighed for visse bergarter turde mindre bero paa 

 disses kemiske end paa deres fysiske natur, f. ex. paa deres 

 varmeledningsevne, deres evne til at tilbageholde vand og paa 

 den større eller mindre lethed, hvormed de forvitrer. Sydlige 

 og tildels ogsaa kontinentale arter foretrækker hos os gjerne 

 kalk og løsere skifere fremfor andet underlag, sandsynhgvis 

 fordi disse bergarter lettest shpper vand igjennem sig og saa- 

 ledes holder sig tørrere og varmere end de haardere og kisel- 

 .rige bergarter. Særlig fremtrædende er dette forhold i de 

 arktiske egne af landet og paa høiereliggende steder i det 

 sydhge. Omvendt forekommer gjerne alpine arter, naar de 

 stiger ned i lavlandet, paa gneis og granit. Ligeledes er den 

 atlantiske flora paa vor vestkyst mest udpræget paa disse 

 sidstnævnte bergarter som de, der holder sig fugtigst, medens 

 de østlandske arter her er bedst udviklede i skiferegnene. 



Efter voksestedets kemiske beskaffenhed kan levermoserne 

 inddeles i halkmoser o: saadanne, som foretrækker kalkholdige 

 bergarter, som f. ex. : kalksten, kridt, dolomit, kalkholdige 

 skifere o. s. v., og kiselmoser, der vokser paa kalkfrit under- 

 lag. Udelukkende paa kiselfri bergart forekommer saavidt be- 

 kjendt ingen af vore hepaticæ ^), men et ikke ringe antal arter 



1) Muligens er den nye art Flagiochila lobata fandet kun paa kalk, 

 men da kun et eneste voksested hidtil kjendes, kan deraf lidet 

 sluttes om, hvorvidt den altid fordrer det slags underlag. 

 Nj't Mag. for Nattirv. X X XIII. I. 5 



