114 B. Kaalaas. 



var. ,i. alpestris Lindb. 



Radula alpestris Lindb. ; S. Berggren, Bidrag till Skand. Bryologi, p^ 

 29 (1866); Hartm. Sk. fl. ed. 10, 2, p. 148 (1871). 



Radula complanata ß. alpestris Lindb. Musci scand. p. .3 (1879). 



Forekommer i f j eldtrakter paa lignende lokaliteter som 

 hovedarten: fugtige klipper, stammer af træer og buske og 

 over vissent løv; i Norge er den fanden i de mellemste og 

 nordlige dele af landet fra Valders (61° 10') til Salten i Nord- 

 land (67'^), men synes i det hele at være temmelig sjelden 

 undtagen i Dovretrakten. Den træffes hyppigst i birke- 

 regionen, men kan dog ved sin sydgrænse her i landet stige 

 ned til omtrent 700 meter. Opad overskrider den vistnok 

 ikke vidjeregionens øverste grænse, dog gaar den ved sin 

 sydgrænse op til mindst 1300 m. o. h. Friigt forekommer 

 ikke sjelden. 



Den kjendes fra følgende voksesteder: 



Kristian. Valders: Syndinfjeld i Slidre 1200 m., Grindadn og 

 Bergsfjeld i Vang, cfr. 1300 m. (Ks.) ; Griidbrandsdalen : Røisheim 

 i Lom, cfr. (Hg.); Jotunfj eldene: ved foden af Besseggen (Rn. & 

 Kn.). 



Dovre. Jerkinsæter (Br.), Kongsvold, cfr. fleresteds (E. Skari 

 if Hartm. Sk. fl. ed. 10, 2, p. 148; Kr.; Ax. Bl), Blesebækken, 

 col. paa klipper i birkeregionen (S. 0. Lindb.), Storhø (H. Hartm.), 

 Finshø, cfr. paa gamle enerstammer i birkeregionen (Kr. ; herfra 

 ogsaa samlet af S. Berggren august 1865 if. Berggr. loe cit.) 



Nordland. Banen: Handnæsø i Nesne (Ax. Bl. og H. Arn.), 

 Mo (Ax. Bl.), Selfosfjeld i Mo (H. Arn.); Salten: Nordalmindingen 

 300 m. 0. h. (Frdtz.). 



An mk. JRadula commufata Jack og Badula germana Jack (Jack in 

 Flora nr. 25, 1881, Separ. p. 18 — 22 c. flg.) ansees af Lindberg kun som 

 varieteter af Badula complanata (Musci Asiæ bor. 1, p. 16), De skulde 

 skille sig fra den væsentlig ved sin dioike blomsterstand; dette skielne- 

 mærke har imidlertid mistet sin betydning, da Lindb. har paavist, at 

 B,. compl. ogsaa kan være dioik B. germatia syne.? dog efter beskrivelsen 

 nærmest at maatte henføres tili?. Lindhergii (vide p. 290). Begge de nævnte 

 varieteter er maaske ikke sjeldne i det sydlige Norges høiereliggende 

 trakter og paa Vestlandet; jeg har seet fra flere norske voksesteder 

 exemplarer, som stemmer ganske godt med beskrivelsen af Bad. germana 

 og B commutata, men da ieg kun kjender disse varieteter efter en be- 

 skrivelse, vover jeg ikke at afgjøre, om de norske former virkelig hører 

 herhen. Mange af vore klippebeboende former af B. comptlanata er 

 ganske sikkert dioike, hvorom, jeg ved gientagne nøiagtige undersøgelser 

 har overbevist mig; men de synes mig forresten ikke at afvige fra de 

 paroike former i saa høi grad, at de tort jener at opstilles som egne arter 



