Levennosernes udbredelse i Norge. 153 



subcuneata, ad Vs — "^k biloba, sinu acutiuscnlo vel plus minusve 

 obtnso, lobis triangiilaribus — ovato-triangularibiis, acutis vel 

 obtusiusculis, integerrimis. Amphigastria nulla (vel perrara et 

 subulata). Cellulœ minutæ, quadratæ — rotundatæ vel rhombeæ, 

 bene incrassatæ. 



Androecia ramnm to turn fere tenentia; bracteæ densæ, foliis 

 caulium sterilium majores, ad anticum vergentes, rotundatæ, 

 concavissimæ, brevius bilobæ, lobis plerumque obtusis incurvis, 

 monandræ; antheridia ovali-giobosa, brevissime stipitata. 



Flores feminei in caule ramisque terminales ; hradeæ 2 ( — 3) 

 jugæ, tristicliæ, foliis nnilto majores, intimæ in excipulum altmn 

 perianthio arde appressum connatæ 5 — 8-lobæ, lobis obtusis 

 truncatis vel acutis minute dentatis crenulatisve, margine 

 byalinis, extimæ ab intimis sat longe distantes, inter se liberæ 

 vel partim connatæ, 2 — 3-lobæ, lobisque sæpe obtusis, integris 

 vel dentatis. Perianthkmi alte emersum, anguste oblongum 

 vel lineare, profunde 3 — 4-plicatum, ore angusto truncato, 

 byalino, subtiliter crenulato. Ardiegonia pauca (4) ; capsula 

 ovali-globosa. 



Medium tenet inter Cepthalodam infegerrimam et C. hifidam; 

 ab illa differt foliis lobis acutis, ab liac forma et structura 

 bractearum perichætii. Dubitamus quamquam, an sit solum 

 varietas speciei maxime polymorphæ, Ceph. hifidæ. 



Vokser gruppevis eller i smaa tuer paa fugtig sandig- 

 leret jord og fordrer, som det synes, kalkholdigt underlag. 

 Denne nye art er hidtil kun funden paa et eneste sted i det 

 sydøstlige Norge, nemlig i 



SusJcerud, paa Ringerike, yed Skøien nær Hønefos (cfr.), hvor 

 den opdagedes af hr. læge N. Bryhn, voksende i selskab med 

 Cephaloma bifida og Scapania curta. Sandsynligvis forekommer 

 den fleresteds i Østlandets lavere egne, men oversees let paa grund 

 af sin I inge størrelse eller forveksles med nærstaaende arter. 



I habitiis og størrelse ligner den ganske Ceph. myriantha eller 

 de mindste former af G. bifida, men staar i karakterer maaske 

 nærmest C. integerrima, der forekommer paa lignende lokaliteter. 

 Den skilles fra den førstnævnte art ved sin autoike blomsterstand 

 og fra den sidstnævnte ved sine spidsere bladlapper og ved 

 perichætiets bygning. Dens mest karakteristiske kjendemærke er 

 de høit op sammenvoksede indre perichætialbracteer, der er tæt til- 

 trykte til kalken, et kjendemærke, som synes at skille den til- 

 strækkeligt ogsaa fra Ceph. bifida, med hvilken den efter sin 



