172 B. Kaalaas. 



habitus og bladform i paafaldende grad ligner Cephalozia 

 albescens; former fra tørre og sandige steder minder derimod 

 om Cephaloda catenulata og forveksles undertiden med denne. 

 Den første, som med sikkerhed vides at have samlet 

 denne art i Norge, er pastor S. Chr. Sommerfelt, nemlig i 

 Salten i 1818, dog er det sandsynlig at den allerede i begyn- 

 delsen af aarhundredet er fanden i Nordland af Gr. "Wahlen- 

 berg, skjønt den i fl. lapp. ikke specielt opgives fra Norge. 



63. C. Lammersii (Hüb.) Spruce. 



Jungermania Lammersiana Hüb. Hep. Grerm. p. 165 (1834). 



Jungermama hicuspidata J uliginosa Nees., Hep. Eur. 2, p. 253 (1836); 

 Nees., Gottsch. & Lindenb. Syn. Hep. p. 139 (1844). 



Trigonanthus hicuspidatus y Lammersiana Hartm. Skand. fl. ed. 10, 2,- 

 p. 143 (1871). 



Cephalosia Lammersiana Spruce, On Cepb. p. 43 (1882). 



Cephalozia uliginosa Spruce? 



„A Ceplialozia hicuspidata (L.) differt statura 2 — 3-plo elatiore ;: 

 colore albicante luridove — - nunquam roseo picto; flagelhs 

 nuUis vel perraris; foliorum laciniis magis inæquilatis et acu- 

 minatis; amphigastriis frequentioribus, ad plantas masculas 

 præcipue; florescentia dioica, feminea semper fere in ramo 

 elongato terminali; bracteis lateralibus magis profunde fissis,. 

 laciniis integerrimis ; perianthiis majoribus." (R. Spruce, On 

 Cheph. p. 43). 



Denne art, der vel nærmest maa befragtes som en varietet 

 af foregaaende, til hvilken overgangsformer vistnok' findes, 

 forekommer paa lignende lokaliteter som denne, dog synes den 

 at foretrække noget fugtigere voksesteder; den trælfes derfor 

 helst i sphagnummyrer og sumpe, samt ved bredderne af tjern 

 og bække, derimod sjeldnere paa fugtige khpper og saavidt 

 vides aldrig (?) paa raaddent træ. Den er udbredt over hele 

 Norge indtil Tanen og Varanger (7072° n. br.); den synes i 

 det hele ikke at være sjelden, skjønt langt mindre hyppig end 

 Cephalozia hicuspidata. Af de nedenfor anførte voksesteder 

 synes at fremgaa, at dens største hyppighed er i det vesthge 

 Norge, i Stavanger og de bergenhusiske amter, medens den i 

 indlandsegnene paa Østlandet skulde være meget sjelden eller 

 mangle. Det sidste er dog neppe tilfældet. Naar ingen sikre 



