Levermosernes udbredelse i Norge. 177 



jorden er gjemiemfugtet med det ved siieens smeltning dannede 

 iskolde vand, eller ved bække, der rinder ned fra snefonner. 

 Paa saadanne steder danner den ofte store blaagrønne tuer, 

 eller den forekommer mere spredt blandt andre moser. Arten 

 er temmelig hyppig i Norges arktiske og alpinske egne, fra 

 Tanen (70Y2° n. br.) og Østfinmarken af sydover gjemiem 

 liøifjeldstrakterne indtil Røldals- og Sætersdalsfjeldene ') (59*^ 

 n. br.). I det nordlige Norge gaar den mangesteds ned lige 

 til havet, saaledes f. ex. i Sydvaranger; i det sydhge viser 

 den sig derimod paa den østhge side af fjeldmassen sjelden 

 under 1000 meter, saaledes f. ex. i Lom i Grudbrandsdalen, 

 hvor den er iagttaget i en høide af 700 meter. Heller ikke 

 paa Vestkystens f j elde synes den at forekomme lavere end til 

 omtrent 900 meter, saa man kan sige, at arten omtrent ude- 

 lukkende tilhører alperegionen. Den stiger naturligvis opad 

 saalangt, som der åndes bar jord af passende beskaffenhed. 

 Dens hyppighed synes at være mindre i de sydligere fjeld- 

 trakter end i Nordland og Finmarken. 



I regelen træffes den kun steril, frugt forekommer yderst 

 sjelden; i Norge er den kun funden paa nogle faa steder. 



Voksesteder: 



Finmarken. Østfinmarken: Elvenæs m. fl. st. i Sydvaranger 

 (Frdtz.); Algasvara i Tanen, 500 meter o. h. (Frdtz.); Alten: 

 Skaadevara og store Raipas (Zett.); Kaafjord: Sakkobani, med flere 

 steder (Zett. if. Musc. & hep. Finm.); Talvik: Vasbotnfjeld (Zett. 

 if. d, a. st.); Rundfjeld, alm. (Jg.). 



som den m.6tamorfoserede posticale halvdel af et almindeligt blad, 

 medens den anden halvdel er normalt udviklet og altsaa danner 

 akselbladet. Hvis denne betragtning er rigtig, maa ogsaa grenene 

 (de sterile) hos nævnte art være halvt laterale, hvad de ogsaa gjør 

 indtryk af. — Et lignende, udelt blad findes ogsaa ved grenenes 

 basis hos Jungermania infläta ß- heterostipa, som Spruce selv hen- 

 regner tu Eucephalozia. — Det kjødede perianthium er heller ikke 

 eget for Cepli. albescens, thi som bekjendt bestaar ogsaa perianthiet 

 hos Cei^h. media og Cepli. pleniceps ved grunden af flere cellelag om- 

 end ikke af saamange som hos Ceph. albescens; der handles her altsaa 

 blot om mer eller mindre. Jeg finder derfor ikke tilstrækkelig 

 grund til at skille denne art som en egen slægt fra Cephalozia. 

 ^) Sandsynligvis forekommer den ogsaa paa fjeldene i det sydlige Ey 

 fylke, dog har jeg ikke seet exemplarer derfra. 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXIII. II. 12 



