Levermosernes udbredelse i Norge. 189 



staar ogsaa den kjendsgjeniiiig, at den (saa\ddt mig bekjeudt) 

 mangler i det nordlige England og Skotland. 



I Norge er denne art næsten altid steril; overhovedet er 

 fragten lios Lophocolea minor overmaade sjelden; derimod fore- 

 kommer den i regelen med masser af gonidier paa bladene 

 (var. 5. erosa Nees.). 



Voksesteder: 



Bratsberg. Gjerpen: Fossum (Br.), Slemdal (E. Nyman); Tele- 

 marken: Strand (Kr.) og Krokan i Vestfjorddalen (Kr.). 



Buskerud. Ringerike: Hof ved Hønefos (Br.), Knæstang (Br.), 



Smaalenene. Glemminge (Hg.), Nøkleby (Hg.); Borge: Torp 

 (Hg.); Tune: Agnalt (Rn.). 



Akershus. Asker: Bergsfjeld, i uren og paa toppen (Ks.); 

 Bærum: Sandviken, paa lerjord og kalkberg, alm. (Ks.), Isi, ved 

 bredden af en elv, cfr. (Ks,), Kastet ved Kolsaas (Kr.), Lysaker, 

 ved hulveie i mængde (Ks.), Rød mølle ved Lysakerelven, paa kalk- 

 klipper, alm. (Ks.) ; Kristiania omegn : Kristiania, uden nærmere 

 betegnet sted (M. Bl.), Ullernaas, paa lerjord (M. BL), Huseby 

 (Ks.), Mærradalen, paa raadne stubber (Ks.), Stygdal i Bogstad- 

 aasen. ved den nederste fos paa klipper (Ks.), Grimelund, ved hul- 

 veie (Ks.), Sogn, ved veie (Ks.), Barnetjern (Ks.), Frogner (Kr.), 

 Ringsdal, paa lerjord (Kr.), Bryn teglverk, paa trærødder (Ks.), 

 Hovedøen (Ks.), Ljan, ved skovveie (Ks.), Holmen ved Ljan, paa 

 gneisklipper i selskab med Weissia schisti (Ks.). 



Hedemarken. Romedal (Br.), 



Kristian. Gudbrandsdalen: Ringebo (Somf.), Fosaaen i S. 

 Fron (Kr.). 



Dovre. Kongsvold, i birkeregionen (S. 0. Lindb.) ; nordenfor 

 Finskø i den øvre birkeregion paa gamle enerstammer i selskab med 

 Badtda complanafa ß, alpestris (Kr,), 



S. Trondhjem. Trondhjem: Ilselven (Wf,), Ladehammeren, 

 blandt EurhyncMum strigosimi (Wf.). 



Tromsø. Bardodalen: Rubben, nær birkeregiones øverste 

 grænse, gon. (Arn, if. Lebermoosst. im nördl, Norw, p, 14), 

 Finmarken. Hammerfest (Arn, if, d. anf. st,), 



24. Fedinophylliim Lindb. 



Jungermania Nees. Hep. Eur. 1, p. 165 (1833). 



Flagiochila Dum. Recueil 1, p. 15 (1835); Hartm. Skand. fl. éd. 10, 2, 

 p. 130 (1871). 



Peciinophyllum Liudb. Bot. not. 1874 p. 156, Hep. in Hibern. lect. p. 504 

 (1874). 



Leptoscyphus Mitt.; Lindb. Musc, scand. p. 4 (1879). 



„Autoicum; habitus chiloscyphoides, cæspites depressi, densi 

 et intricati, colore brunneolo — et vernicoso-nitiduli; caulis longe 



