214 B. Kaalaas. 



Ynder fugtigere voksesteder end hovedformen og fore- 

 kommer derfor især paa breddeme af tjern og søer og i 

 sphagnnmmyrer, derimod ikke paa raaddent træ. Former, 

 som synes at finde sin bedste plads under denne varietet, er 

 fundne i 



Akershus: Dælidvand i Bærum, eir. (Kr.) og i 

 Siiskerud, ved Motjem i Hole paa B-ingerike, cfr. (Br). 



Dens udbredelse i Norge forresten er mig ubekjendt, men 

 sandsynligvis forekommer den liist og lier i det samme strøg 

 som Rice, lauf rons r. og maaske især i torvmyrer paa Vest- 

 landet. 



87. E. iocurvata Lindb. 



Biccardia incurvât a Lindb. Muse. scand. p. b (1879). 



„Dioica, minuta pinnata vel subsimplex, linearis, canali- 

 culata, crassa, marginibus planis, sectione transversa semilu- 

 naris, uberrime antice gonidiifera, perichætio copiose bracteato." 

 (Lindb. loe. cit.). 



Vokser paa fugtig, sandig jord, i sumpe og ved bredderne 

 af søer og elve, sandsynKgvis beist paa kalkboldigt underlag. 

 Lindberg anfører ikke denne art blandt „Hepaticæ scandi- 

 navicæ nondum (?) norvegicæ" (i brev til forfatteren af ^/5 1888), 

 og kan har følgelig kjendt den fra norske voksesteder, hvor- 

 fra har jeg dog ikke kunnet faa oplysning om. Det er imid- 

 lertid sandsynlig, at han selv har taget planten under sin 

 sidste reise i Norge i Lilleelvedaden eller paa Dovre. Senere 

 er den fund en i 



Tromsø amt, ved Tromsø, paa "bækkebredder sparsomt (69 ^ 45' 

 n. br.) (Arn. juli 1891 if. Lebermoosstudien im nördl. Norw. p. 40). 

 Norske exemplarer har jeg ikke seet. 



Arten forekommer hist og her, men sjelden, i det sydhge 

 Sverige og Finland. Efter det anførte er det sandsynhgt, at 

 den ogsaa forekommer hos os paa spredte steder baade i den 

 nordlige og sydlige del af landet, formodentlig helst i lavlands- 

 regionen. Planten er saavidt mig bekjendt kun funden steril. 



