246 B. Kaalaas. 



stene paa imderlag af kiselbergarter (kalk?) ^), sjelden paa 

 synderlig fugtige lokaliteter. Den forekommer i Norge kun i 

 kystegnene i den sydlige del af landet fra den svenske grænse 

 gjennem Smaalenene op til Kristianiaf jordens bund og syd- 

 over langs Skagerakskysten til landets sydspidse og efter vest- 

 kysten op til Trondhjem (63 '/2" n. br.) ^). Den forekommer 

 sjelden i større høide over kavet, saavidt vides ikke over ca. 

 400 meter, og heller ikke fjerner den sig nogetsteds i længere 

 af stand fra kysten^); det er neppe sandsynligt, at den paa 

 Yestlandet gaar ind til bunden af de større fjorde, som f. ex. 

 Hardanger-, Sog-ne- og Nordfjord. Paa enkelte steder inden 

 sin voksekreds forekonuner den vistnok i ikke ringe mængde, 

 men den er dog neppe nogetsteds i Norge egentlig almindelig. 

 Sin største byppighed synes den at kave i den sydlige del af 

 Smaalenene samt i Lister og Mandals, Stavangers og søndre 

 Bergenhus amter, .dog er den paa Vestlandet langtfra saa 



1) Ifølge Limpr. i Kryptogamenfl. von Scliles. p. 254 skulde denne art 

 aldrig forekoninie paa kalk; exemplarer fra Sandviken i Bærum 

 synes dog at liave vokset paa kalk eUer kalkholdige skifere, da de 

 forekommer sammen med den paa denne bergart almindelige form 

 af Hypnum molluscum; ved Barnetjern i vestre Aker er den ogsaa 

 funden i grotter i marmorklipper. 



^) Den opgives i Hartm. Skand. fl. ed. IG, 2, p. 131 ogsaa fra Fimnar- 

 ken, hvor den skulde være samlet af Hj. Holmgren; ligeledes har 

 jeg seet den opgivet for Rånen i Nordland (H. Am. i brev til prof, 

 M. BL); Arn. opgiver den ogsaa i „Lebermoosstudien im nördlichen 

 Norwegen'" p. 20 — 21 fra mange steder i Nordland og Tromsø anater 

 samt fra Alten i Tinmarken, hvor den skulde forekomme i bække 

 hge op til birkegrænsen. Disse angivelser beror sandsyiiligvis paa 

 foilagtige bestemmelser. Jeg har ikke fundet den blandt de af Ar- 

 nell og prof. Ax. Blytt i ßanen i 1870 indsamlede hepaticæ, som 

 opbevares i universitetets herbarium i Kristiania. De ældre bryologer 

 henførte Scapania undulata var. purxmrea til Sc. nemorosa, og det er 

 derfor troligt, at der med de her nævnte voksesteder sigtes til 

 denne varietet. Jeg har ikke seet sikre exemplarer fra noi'dligere 

 lokaliteter end Trondhjem, og det er lidot sandsynligt, at denne art 

 gaar længere mod nord. 



3) Angives af C. & R. Hartman at være samlet af dem paa Dovre 

 1854 ved Drivstuen vest for Driva (Bot. not. 1855), men denne angi- 

 velse er sikkert feilagtig; Scapania nemorosa er aldrig af andre bryo- 

 loger iagttaget paa Dovre, som jo er meget godt undersøgt, eUer i 

 andre af Norges fjeldtraktei-. Sandsynligvis er ogsaa herved ment 

 Sc. imclulata var. purpurea, der ogsaa forekommer i alpine trakter. 



