248 B. Kaalaas. 



103. Sc. crassiretis Bryhn, 



Scapania crassiretis Bryliii in Revne bryologicpe 1892 p. 7. 



Elongata et gracilis, 5 — 15 cm. alta et cum foliis 1.5—2.5 

 mm. lata, e habitu Scapaniæ nemorosœ vel formis laxioribus 

 Sc. gracilis hand dissimilis, dense cæspitosa, cæspitibns sat 

 latis intricatisve, haud raro distincte zonata, inferna fusca — 

 olivaceo-fusca, superne vulgo purpurascens vel ferruginea, 

 rarius fuscoviridis. Caulis sat rigidus, adscendens, brunnens, 

 postice radicellos longos hyalinos vel leniter fuscescentes iiic 

 illic emittens, parum et vage ramosus. Folia rigida, sat 

 dense imbricata, æqualia vel parum accrescentia, fere ad angu- 

 lum rectum usque patentia, arcte conduplicata, ad Va — '^U 

 usque in duobus lobis inæqualibus bipartita, lobis convexis, 

 postico valde decurvo. Lobus posticus major obHque obovatus 

 vel obovalis, apice obtuso, rarius acutiusculo, margine pro 

 more — præsertim in foliis su]3remis — ubique dentato, denti- 

 bus parvis, acutis, a cellula unica constantibus. Lohus anticits- 

 dimidio minor, caule et lobo postico appresso, latus cauiis 

 superans, valde convexus, oblicjue cordatus vel reniformis, 

 apice obtuso, margine incurvo, integro vel repandulo, rarius 

 dentem unum alterumve gerente. Carina foliorum intégra in 

 parte sua superiora nonnihil recurvata. Cellulæ densæ, translu- 

 centes, ad marginem minores, omnes rotundatæ, pulchre guttu- 

 latæ, ubique — præsertim tamen ad angulos — valde incrassatce^ 

 ut lumen stellatum et trigona (sæpe colorata) valde conspicua 

 exliïbeant; cuticula verruculosa. Gonidia fulva vel brunnea, 

 ovalia, unicellularia, acervos magnos in foliis supremis effor- 

 mans. Flores et fructus ignoti. 



Denne nye art vokser i temmelig store og tætte, rødbrune 

 tuer paa fugtige og skyggefulde klipper, som det synes helst 

 i nærheden af fosser paa kiselholdigt underlag (gneis, kvartsit, 

 porfyr). Arten er hidtil blot kjendt fra nogle faa steder i 

 det sydøstlige Norge, fra Telemarken, Hallingdal og Kinge- 

 rike, samt fra Maalselvdalen i Tromsø amt (omtr. 69 " n. br.), 

 dens hidtil kjendte nordgrænse. Den synes saaledes at have 

 en meget vid udbredelseskreds i vort land, men er uden tvil 

 overalt temmelig sjelden. I det sydlige Norge forekommer 

 den i aasregionen i indlandsegnene fra omtrent 400 — 500 meter 



