250 B. Kaalaas. 



erecto, e basi subcordato ovato, apice obtiiso ; loho postico duplo 

 32iajore, ad angulnm rectum a caule exstante, piano vel pauUum 

 convexo, ovato, apice obtuso, toto ambitu utriusque lobi dense 

 ciliato-dentato, denticulis sæpissime a cellula unica conica con- 

 staiitibus et pro more ad basin loborum spectantibus. Cellulæ 

 minutæ, irregulariter rotundatæ, subpellucidæ, parce cHoro- 

 phylliferæ, valde (præsertim ad angulos) incrassatæ, lumine 

 distincte stellato, marginales duplo fere minores, cuticula leniter 

 verruculosa. Gonidia nulla. Flores et fructus ignoti. 



Vokser paa jord paa skyggefulde steder, paa fjeldskraa- 

 ninger, klippeafsatser og mellem klippestykker i mosgroede 

 urer ofte i store tuer af en eiendommelig brungrøn eller 

 kastanjebrun farve, men ogsaa ofte mere spredt blandt andre 

 moser {Hypna, Hylocomia, Bacomitrium lanuginosum o. s. v.) 

 og blandt ericaceer paa underlag af forskjellige kiselbergarter 

 (gneis, granit, gabbro og skifere). Den ynder ikke egentlig 

 fugtige steder, men vel skygge og kjølighed, hvorfor den al tid 

 forekommer paa nord- og vestsiden af høiere fjelde. Arten er 

 karakteristisk for den atlantiske flora og derfor i Norge kun 

 udbredt langs vestkysten, i Stavanger amt og Bergens stift, 

 fra Dirdal sydligst i Ryfylke (58 ° 50') indtil Otterøen i Roms- 

 dalen (ca. 62 " 45' n. br.). Indenfor dette omraade forekommer 

 den kun i de mest bjergfulde strøg langs bavkysten og i de 

 ydre fjordegne, dog som det synes slet ikke sjelden der, hvor 

 passende lokaliteter forefindes, paa enkelte steder endog- i 

 enorme mængder. Dens udbredelse hos os er dog i detal- 

 jerne endnu utilstrækkelig kjendt; thi trods dens betydelige 

 størrelse, dens stærkt fremtrædende farve og eiendommelige 

 udseende er den dog i Norge først opdaget i de allersidste 

 aar. — Den vokser gjerne i selskab med Pleur osia purpurea^ 

 Herberta adunca og Jungermania Donii; paa steder, hvor disse 

 forekommer, mangler den neppe nogensinde, dog er den langt 

 hyppigere end nogen af disse arter. Den optræder især paa 

 subalpine steder i en høide af 300 — 600 meter over havet, 

 men gaar dog undertiden lavere ned, ved sin nordgrænse 

 endog lige til havet. Det er ikke sandsynhgt, at den vil bhve 

 paa vist synderlig længere mod syd i Norge end hidtil kjendt, 

 derimod maaske mod nord op til Trondhjemsf jorden. Saavidt 

 mig bekjendt har man aldrig iagttaget kalk eller frugt hos 



