252 B. Kaalaas. 



fjeldske Norge og paa enkelte steder i Nordland og Finmarken. 

 Jeg har seet exemplarer af planten fra mere end 200 forskjel- 

 lige voksesteder i Norge, fordelte paa alle landets amter 

 (ogsaa paa Dovre), de fleste dog fra Akershus, søndre Ber- 

 genkus, Kristian og Nordland ; det sydligste bekjendte vokse- 

 sted er Mandal, det nordligste Hammerfest. Skjønt arten i 

 det store og hele taget er almindelig over keie landet, er dog 

 dens hyppigked uden tvil størst i subalpine og alpine egne, 

 hvor den stiger op lige til snegrænsen. Der gives neppe 

 nogen levermos i vort land, der varierer i saa høi grad som 

 Sc. undulcda, og dens ligetil talløse former viser overgange 

 snart til Sc. irrigua, snart til Sc. suhalpina, saa at grænsen 

 mellem disse 3 arter i mange tilfælde er særdeles vanskeHg at 

 trække. De forskjellige former af Sc. undulata gaar dog saa 

 trinvis over i hverandre at bestemte varieteter vanskeHg lader 

 sig opstille. Snart er bladlapperne næsten Kge, snart meget 

 ulige i størrelse, snart stærkt tandede, snart fuldstændig hel- 

 randede; ligesaa varierer størrelsen lige fra et par cm. indtil 

 2 dem. Man erkj ender dog alle disse former som sammen- 

 hørende paa bladenes cellevæv, der altid er tyndvægget og 

 ved bladets grund og i midten bestaar af celler, der er dob- 

 belt saa store som cellerne i bladets spidse. 



Arten fructificerer temmelig almindelig og har modne 

 frugter i mai og juni; derimod forekommer gonidiebærende 

 planter temmelig sjelden. 



Saavidt vides er den først samlet i Norge af Gr. Wahlen- 

 berg i Finmarken, sandsynligvis allerede under hans første 

 reise i 1800 (Fl. lapp. p. 291). 



var. |1 purpurea (Lindb.). 



Seapania nemorosa fi. purpurascens Nees., Gottsch. & LiiifZenb. Syn. 

 Hep. p. 68 (1844); Hartm. Skand. fl. ed. 10, 2, p. 131 (1871;. 



Jungermania nemorosa ß. purpurascens Hook. Brit. .Jn ag. t. 21, f. 16 

 (1816). 



Martinellia undulata ß. purpurea Lindb. Hep. in Hibern. leet. p. 521 

 (1874). 



Denne form henførtes af de ældre hepaticologer paa 

 grund af de stærkt tornet tandede bladlapper til Seapania 

 nemorosa, men den stemmer saavel i habitus og bladform som 



