284 B. Kaalaas. 



mængde, col. (Ks.), Isi, i bække, 60 m. o. h. (Ks.); Asker: Sko- 

 gumsaas (Kr. if. Chr, Moser p. 85), Asker (Br.), Tveter, col. (Ks.). 



Buskerud. Ringerike: Krokkleven, cfr (Kr.), Bølgensæter 

 (Br); Nummedal: Hallandsfjeld og Skjønne i Nore (Kr.). 



N. Bergenhus. Nordfjord: Oldenvand i Stryn (MIL), Skjær- 

 dalen i Gloppen (Ks.); Søndfjord: Alden i Askevold, paa hav- 

 stranden ved opkommer (Ks.); Sogn: Vik (Somf. juli 18'27). 



S. Bergenhus. Tysnæs : Tysnæssaata, col. 500 m. o. h. (Ks.) ; 

 Hardanger: Melderskin i Kvinherred, 600 meter o. h. (Ks.), Ose- 

 dalen i Ulvik (Somf.), Buardalen i Odde (Br.), Røldal, col. (Kr.); 

 Etne: Stødlehætten (Wf.). 



123. J. pumila With. 



Jungermcmia pumila With. Arrang. 3, p. 866 (1776) ; Hartm. Skand. fl, 

 ed. 10, 2, p. 135 (1871). 



Jungermania Zeylieri Hüben. Hep. Germ. p. 89 (1834); jSTees., Gottsch. 

 & Lindenb. Syn. Hep. p. 96 (1844); Limpr. Kryptogamenfl. von Schles. 1, 

 p. 266 (1876). 



Jimgermania rostellaia Hüb. Hep. Germ. p. 95 (1834)? 



Jungermania sphærocarpa Somf. in herb. 



Forekommer i mørkegrønne, haandstore tuer paa fngtige 

 eller overrislede berg, ved klippefulde elve- og bækkebredder 

 og paa steiie i bække ; et mere eller mindre kalkholdigt under- 

 lag synes at begunstige dens forekomst, dog træffes den ogsaa 

 skjønt sjeldnere paa rene kiselbergarter. Artens udbredelses- 

 kreds i Norge er særdeles vidtstrakt og omfatter omtrent det 

 liele land lige fra det sydligste indtil Hammerfest (70 o 40') og 

 Østunmarken og fra havets niveau næsten til snegrænsen paa 

 fj eld ene (høieste iagttagne voksested 1700 meter). Vistnok 

 kjendes den hidtil ikke fra de to sydligste amter, Nedenæs og 

 Lister og Mandal, men dette beror visselig paa manglende 

 undersøgelse af disse egnes moser. Uagtet dens store udbre- 

 delse er den dog i regelen ikke almindehg, kun i skifer- og 

 kalktrakter er den noget hyppigere, saaledes f. ex. i Kristi- 

 aniatrakten, derimod i egne, hvor kiselbergarter danner fjeld- 

 grunden, sjeldnere. Arten varierer i ikke ringe grad alt efter 

 de forskjellige lokaliteter, hvorpaa den optræder. Særlig ud- 

 mærker de alpine former sig ofte ved sin kraftige udvikling 

 (indtil 5 cm.'s længde), fjerntstaaende, slappe blade og langt 

 udskydende colesula. Sandsynligvis er det disse former, som 

 af Hübener ojDstilledes som egne arter under navn af J. Zey- 

 heri og J. rostellata, men som rettest kun kan ansees for 



