294 B. Kaalaas. 



sted at afvige saa meget fra denne, at dens artsret maa ansees 

 for tilstrækkelig begründet. Den er ialfald ligesaa forskjellig 

 fra de sædvanlige former af J. autumnalis De C, som f. ex. 

 J. porphyroleuca Nees, og J. longidens Lindb. er fra J. ventri- 

 cosa Dicks, og saaledes en ligesaa berettiget art som disse. 

 Hvorvidt der findes virkelige overgangsformer mellem J. 

 autumnalis og J. subapicalis, forekommer mig ialfald tvilsomt. 



Følgende voksesteder kjendes: 



Smoalenene. Glemminge: Lisleby, ç/' (Hg.); Onsø: Aale, paa 

 klipper (Tîn.) og Aalebergene (Rn.). 



Jarlsberg og Laurvik Tjømø: Eidene (Br.) og Berstad paa 

 bergvægge (Br.) ; Sandefjord, paa klipper fieresteds (Jg.) ; Laurvik, 

 paa klipper (E. Nyman), Eritzøparken, col. (Jg.). ' 



Lister og Mandal. Kristiansand: Sødal, paa skyggefulde berg 

 (Ks.), i urerne langs Otteraaen ovenfor Eg, i mængde paa tørre 

 klippeblokke, col. (Ks.). 



S.JBergenhus. Euse: Bogøen, paa træstammer, ç^ (Somf. 1827). 



129. J. sphærocarpa Hook. 



Jungermania sphærocarpa Hook. Brit. Jung. t. 74 (1816); Hartm. Skand. 

 fl. ed. 10, 2, p. 1.35 (1871). 



Jungermania nana Nees. Hep. Eur, 1, p. 317, 278 (183.3); Hartm. Skand. 

 fl. ed. 10, 2, p. 136 (1871). 



Jungermania lurida Dum, Syll. p. 50 (1831): Lindb. Muse. scand. p. 6 

 (1879). 



Jungermania scalariformis Nees. Hep, Eur. 2, p. 463 (18.36), teste Limpr. 

 Kryptogamenfl. von Schles. 1, p. 271. 



Forekommer paa fugtig sandig eller torvagtig jord, i 

 sumpe og myrer, ved bækkebredder og kilder, paa stene i 

 bække og paa fugtige kiselboldige klipper, oftest i store 

 mørkegrønne eller brunlige tuer. Arten er i Norge udbredt 

 især i de alpine og subalpine egne fra Sætersdalen og Ryfylke 

 nordover, indtil Talvik og Østfinmarken (70 ° 5' n. br.). I 

 høifjeldstrakterne i den sydlige og mellemste del af landet 

 synes den omtrent overalt at være temmelig almindelig og 

 stiger her op til en høide af minds t 1300 meter over havet. 

 Nordenfjelds er dens hyppighed paa høierehggende steder 

 maaske ikke mindre. Den er imidlertid ikke indskrænket blot 

 til fjeldtrakterne, men stiger i det søndenfjeldske Norge tem- 

 melig hyppig ned til de lavere aastrakter, hvor den især fore- 



