Levermosernes ndbredelse i Norge. 301 



(Br.), beggesteds paa jordskraaninger og grøftekanter; Laurvik, paa 

 vaade klipper (E, Nymann). 



Brafsherg Telemarken: Vemoi-k i Vestfjorddalen, ved broen 

 over Maaneelven, paa jord i selskab med J. bicrenata (Kr.). 



Stavanger. Jæderen: ved Malde, paa jord paa lyngheier (Ks.). 



S. Bergenhus. Tj^snæs: Store Godø, paa fugtig jord over 

 Leucohyum^ og ved Humlevik, paa mager, sandig jord (Ks.) ; 

 Bergens omegn : uden nærmere betegnet sted (M. Bl.), ved f oden 

 af Eløifjeldet (Somf. juli 1827 if. Mag. f. Naturvid. 1828); Nord- 

 hordland: Alverstrømmen og Alversund, paa torvagtig jord (Wf.). 



Kristian. Valders : ved Bergselven i Vang, paa fugtige klipper 

 omtrent 550 meter over havet (Ks.). 



133. J. quinquedentata Huds. 



Jungermania quinquedentata Huds. Fl. angi. p. 433 (1762); HartmSkand. 

 fl. ed. 10, 2, p. UO (1871). 



Jungermania barbata var. qtiinquedentata Nees., G-ottsch. & Lindenb. 

 Syn. Hep. p. 26. 



Jungermania Lyoni Tayl. Transact, bot. Soc. Edinb. 1, 2, p. 116; 

 Husnot. Hep. Gall. p. 40 (1881j. 



Denne art forekommer over hele Norge ligetil Finmarken 

 som en af de almindeligste levermoser, dels paa skyggefulde 

 klipper og stene af kiselbergarter, dels paa jord mellem andre 

 moser, især paa noget fugtige steder og i skove. Den kjendes 

 fra mer end 200 forskjellige voksesteder lier i landet fordelte 

 paa alle amter. Det sydligste bekj endte voksested er Kristian- 

 sand, det nordligste Hammerfest (70 ^ 40' n. br.), det østligste 

 Pasvikelven i Sydvaranger. Dens hyppigked er dog noget 

 vekslende i landets forskjellige egne; sin største udbredelse 

 finder den i de subalpine egne og i de lavere skov- og bergs- 

 frakter. Derimod er den, langs keie vestkysten, især paa øerne 

 nærmest kavet, omend ikke egentlig sjelden, dog mindre 

 almindelig. Ligeledes er den sjelden i de egne, kvor kalk- 

 bergarter er forkerskende, f. ex. omkring Kristiania, i Bærum 

 og Asker. Den angives af flere forfattere at mangle paa 

 kalk, men dette synes dog ikke ganske at være tilfældet; ial- 

 fald forekommer den paa svagere kalkholdige siluriske skifere 

 paa Bygdø og i vestre Aker ved Kristiania. Fra havkysten 

 stiger den op paa fjeldene til saa store høider, som mosvege- 

 tationen overhovedet naar; saaledes er den paa Graldhø i 

 Jotunfjeldene iagttaget i 1950 meters høide (Hg. & Kn.), dog 

 er den i den egentlige alperegion neppe saa almindelig som i 



