310 B. Kaalaas. 



Tromsø. Lyngen: Horsnæsfjeld, sparsomt blandt andre moser 

 (Jg.) . Malangen : Mesterviksø, col. ; Bardodalen : Strømsmo i skov- 

 regionen, Rubben og Veltfjeld i alperegionen, col. (Am. if. Leber- 

 moosstiid. p. 30). 



Nordland. Salten: ved broen over Graddis, 150 meter o, h.. 

 meget vakre exemplarer i store tuer (Frdtz ) ; Rånen : Nævermodalen 

 (Arn. if. d. anf. st.), 



S. Trondhjem. Opdal: ved foden af Olmenberget (Kn.). 



Dovre. Kongsvold, ç^ (R. Hartm. 1872, Kr., Kn., Br.), Spren- 

 bækken med flere steder paa Knutshø, i birkeregionen, ø^ (S. 0. 

 Lindb., Br.), Skaakbækken (Kr.). 



ffedemarJcen. Foldalen: Rybougen og Grunnarsæteren (Br.). 



Kristian. Valders : Øilo i Vang, i bække under Hugakollen, 

 900 meter o. h. (Ks.). 



137. J. !)arl3ata Schmid. 



Jungermania barhata Sdaniid. Icon, plant. p. 187 (17-17): Hartm. Skand. 

 fl. ed. 10, 2, p. 140 (1871). 



Jungermania barbata var. Schreberi Nees. Hep. Eur. 2, p. 157 (18.36): 

 Nees., Grottscb. & Liiidenb. Syn. Hep. p. 125 (1844). 



Vokser paa skyggefulde, temmelig tørre klipper og stene, 

 paa jord m.ellem. andre moser, paa trærødder og paa gamle 

 træstammer, fortrinsvis paa underlag af kalkholdige bergarter, 

 men ogsaa paa kiselunderlag. Den er i Norge udbredt over 

 de lavere dele af landet fra det sydligste mod nord indtil 

 Hammerfest og Varanger i Finmarken (70 ^ 40'). Almindelig 

 synes den kun at være i Østlandets laveste egne, især nærmest 

 kysten, samt paa enkelte steder i det nordenfjeldske, hvor 

 kalkbergarter forekommer i større ndstrækning, f. és. i Salt- 

 dalen og Alten. I indlandsbygderne paa Østlandet og især 

 langs hele vestkysten er den derimod mindre hyppig, i enkelte 

 strøg endog sjelden. I det hele taget staar Jungermania har- 

 hata hos os langt tilbage for J. quinquedentata, i hyppighed. 

 Den synes ogsaa at foretrække tørrere og varmere lokaliteter 

 end den sidstnævnte art, og dette er vel grunden til, at den 

 er hyppigere paa kalk og løsere lerskifere end paa haarde, 

 kiselrige bergarter. Den stiger ikke op paa f j eldene til nogen 

 betydelig høide, i den sydlige del af landet som regel ikke 

 over 6 — 700 meter; allerede paa de lavere aaser fra omtrent 

 300 meters høide af begynder den at blive meget sjelden. 

 Undtagelsesvis kan den dog forekomme noget høiere end i 



