Levermosernes udbredelse i Norge. 363 



ö^ 



inanes, cnticnla grosse striolato-verruculosa. Amphigastria pro 

 magnitudine plaiitæ parva, subulata — lanceolata, intégra, rarius 

 ad '/2 inæqualiter bifida. 



Bradece masculce foliis majores, 4 — 6-jugæ (rarius pluri- 

 jugæ), transverse affixæ, dimidio superiore reflexæ, ad basin 

 saccatæ, margine antico sæpe lobulum rotundatiim — obtusum 

 inflexum gerente, antheridia 1 — 2 in axilla, globosa — ovalia, 

 stipite brevi a cellulis 6 — 7 biseriatis, nuda vel paraphysibus 

 filiformibus — lanceolatis; bracteæ superiores sæpe baud sac- 

 catæ antheridia inevoluta includentes. Bracteæ perichætii foliis 

 æquimagnæ, vulgo obovatæ — obovales, e basi adpressa paten- 

 tes — reflexæ, apice rotundatæ, undulato-truncatæ — undulato- 

 repandæ, interdum tarnen etiam bilobæ, sinu gibboso. Bradeola 

 anguste lanceolata ad basin lateribus ambabis dente longa 

 subulata munita. Perianthium terminale, cylindricum — cylin- 

 drico-clavatum, Junius inferne e latere leniter compressum, 

 postice vulgo obtuse bi-plicatum, ad maturitatem capsulæ teres, 

 superne in apicem longam tubulosam subito contractum, ore 

 ciliato-dentato, tertia parte infima bi-, basi tri-stratum; cellulæ 

 ovales — elongatæ. Capsula parva, ovalis ; spori brunnei mi- 

 nute verruculosi ; elateres duplo angustiores, bispiri, spiris pur- 

 pureis. (Efter Limpr. paa det anførte sted). 



Denne plante, der allerede for over 50 aar siden er samlet 

 i Norge, men først nylig er bleven udskilt som en egen art, 

 vokser paa skyggefulde^ mosgroede, noget fugtige klipper, ved 

 bække og vandsig, samt paa fugtig sandig jord, i regelen paa 

 underlag af løsere lerskifere, ifølge H. W. Arnell skal den 

 ogsaa forekomme paa kalksten og undertiden endog paa raadne 

 træstammer. Kun sjelden danner den egne tuer af nogen 

 større udstrækning, men vokser oftest indblandet mellem for- 

 skjellige andre moser, hyppigst maaske i selskab med Junger- 

 mania polita. Arten tilhører væsentlig den arktiske og alpine 

 flora og synes at have en meget vidtstrakt udbredelse i Norges 

 fjeldegne, idet den er paavist lige fra Røldalsfjeldene mod 

 nord indtil Alten i Finmarken (70° n. br.); i høierehggende 

 egne, hvor skifer danner fjeldgrunden, synes den endog at være 

 temmelig almindelig, saaledes f. ex. paa Dovre og i de nær- 

 mest liggende trakter. Dens hyppigste forekomst sjmes at 

 være i den øverste del af skovregionen og i birkebeltet, eller 



