Levermosernes udbredelse i Norge. 399 



axilla, magna, globosa, grisea, stipite dimidium alto a cellulis 

 6 — 7 biseriatis. (Efter Limpr. p, d. anf. st.). 



Denne mærkelige lille Nar dia er en ægte bøifjeldsplante, 

 der vokser paa fngtig, sandig jord, gjerne nær snefoniier, hvor 

 jorden altsaa er gjennemfugtet af iskoldt vand, eller ialfald 

 paa steder, hvor sneen ligger længe udover forsommeren. Den 

 forekommer kun paa kiselrigt underlag ofte i temmelig vidt- 

 strakte, brune eller sortebrune tuer. Den er først for faa aar 

 siden opdaget i Norge, og dens ubredelse hos os er som følge 

 deraf endnu kun ufuldstændigt kjendt; af de ældre bryologer 

 blev den som regel ganske overseet, dels paa grund af sin 

 ringe størrelse, dels paa grund af den brune farve, der ligner 

 den nøgne jords eller giver den udseende af forraadnede moser. 

 I den korte tid, som er hengaaet siden dens opdagelse, er den 

 dog allerede bleven paavist i saamange egne af Norge, at der 

 neppe kan være tvil om, at den er udbredt over alle landets 

 høiere fj eldtrakter ligefra Sætersdalen og Ryfylke til Finmar- 

 kens nordligste egne. Det sydligste hidtil kj endte voksested 

 er Horrehei i Røldal 59 ° 50', det nordhgste Bardodalen i 

 Tromsø 69 ° 40'. I fjeldegnene i den mellemste del af landet, 

 paa Filefjeld, i Jotunfjeldene og paa Dovre synes den i det 

 mindste at være temmelig almindelig, her gjeme i selskab med 

 arter af Cesia sect. Homocraspis og Anthelia nivalis; den samme 

 hyppighed har den udentvil ogsaa i landets arktiske strøg. 

 Den forekommer paa fjeldene i Bergens stift helt ud til havet, 

 naar blot høiden er tilstrækkelig stor. I det søndenfjeldske 

 synes den som regel ikke at gaa ned under 1000 meter og 

 paa vestkysten vistnok ikke under 600 meter over havet. 

 Opad stiger den sandsynligvis saa høit,. som mosvegetationen 

 overhovedet findes, dog foreligger der ikke herom nærmere 

 oplysning fra vore høifjelde. Frugt forekommer hyppig, dog 

 ei al tid. 



Arten varierer meget i størrelse; som regel bliver den 

 kun et par nun. høi, men undertiden forekommer ogsaa former 

 af mer end 1 cm.'s længde; disse er gjerne sterile, men kan 

 let skilles fra habituelt Hgnende Marsupelîa- og Cesia-aiter paa 

 amfigastrierne og sin mangel paa cellekorn. 



