LeVermoseriies ndbredelse i Norge. 408 



noksaa sandsyiiligt, da Boeck tog med til Amerika moser sam- 

 lede her. Efter dette er der saaledes grund til at tro, at 

 Marsupella densifolia forekommer hist og her i den sydligste 

 og mellemste del af Norges høifjelde. Udenfor vort land er 

 arten især bekjendt fra Alperne, Vogeserne og ßiesengebirge. 

 K. G. Limpricht antyder i 57 Jahresber. d. Schles. Gesel, 

 f. vaterland. Cult. p. 314, at Marsupella densifolia maaske kun 

 er en spæd form af Marsupella emarginata. Efter de exemplarer 

 og figurer, jeg har seet af planten, forekommer denne opfat- 

 ning mig ganske berettiget. lalfald har mange former af M. 

 emarginata en paa midten tydelig ombøiet bladrand, og blad- 

 lapperne er ikke sjelden ganske spidse. 



181. M. spliacelata (Gies.) Lindb. 



Jimgermania spJiacelata Giesek. in Lindenb. Hep. Eur. p. 76 (1829). 



Sarcoscyphus sphacelatus Nees. Hep. Eur. 1, p. 129 (183.3); Hartm. 

 Skand, fl. ed. 10, 2. p. 129 (187r. 



Nardia sphacelata Carr. Trans. Edinb. bot. Soc. 5. 10, p. 878 (1870); 

 Lindb. Miisc. seand. p, 8 (1879). 



Marsupella sphacelala Lindb. in Meddel, af soc. pro f. il. fenn. 13, p. 

 2.38 (1886). 



Vokser i ofte meget vidtstrakte tuer paa stene og paa 

 klippegrund i bække, ved grusede elve- og bækkebredder og 

 paa fugtige eller overrislede klipper paa underlag af kisel- 

 bergarter, sjeldnere i damme og vandpytter i myrer og paa 

 sumpige steder. Arten er i Norge temmelig hyppig og ud- 

 bredt over omtrent hele landet fra det sydhgste nordover 

 indtil Tanen i Finmarken (7072°). Især er den hyppig i de 

 subalpine og alpine egne af det sydligste Norge og stiger her 

 op til en høide af mindst 1500 meter over havet. Den fore- 

 kommer ogsaa i lavlandet, baade i det østenfjeldske, hvor den 

 dog er temmelig sjelden, som paa Vestlandet, hvor den er 

 mere almindelig og trives saavel ude ved kysten som i fjord- 

 egnene. Fra de nordlige trakter af Norge er forholdsvis færre 

 voksesteder bekjendte. Ligesom Marsupella emarginata varierer 

 ogsaa M. sphacelata særdeles meget i udseende og størrelse. 

 Frugtbærende exemplarer, der forresten er meget sjeldne, er 

 gjerne meget smaa og ganske brunsorte, hvorved de faar stor 

 lighed med efterfølgende art, med hvilken de vistnok ikke 

 sjelden forveksles. 



26* 



