Levermoserne!^ ndbreclelse i Norge. 40,5 



182. M. sparsifolia Lindb. 



Sarcoscyphitë sparsifoüiis Liudb. in Notis, af sälsk. pro f. fl. feun. förli. 

 9, 1868: Hartm. Skaucl. fl. ed. 10, 2, p. 129 (1871). 



Nardia sparsifolia Lindb. Muse, scand. p. 10 (1879). 



Marsupella sparsifolia Lindb. in Meddel, af soc, pro t. fl. fenn. 13, j). 

 238 (1386). 



Denne art trives især paa fladtskraanende, periodisk over- 

 rislede berg, men den forekommer ogsaa paa næsten lodrette, 

 fugtige klipper og paa stene ved bække, altid paa kiselhol- 

 dige bergarter. Den danner i regelen meget tætte, brunsorte 

 og noget glinsende tner. der ligner særdeles meget de mindre 

 former af Marsupella spliacelata og vistnok ikke sjelden for- 

 veksles med denne. Dens ndbredelse i Norge er derfor endun 

 lidet kjendt. Af de her anførte voksesteder synes at fremgaa, 

 at den fornemmelig er udbredt i de alpine og subalpine egne 

 af det sydligste og mellemste Norge, hvor den stiger op paa 

 fjeldene til mindst 1250 meter over havet. Det nordligste 

 voksested, jeg kjender, er Ørstenvik i Volden paa Søndmøre 

 (omtr. 62^ 15' n. br.); men efter den høide, hvortil den stiger 

 op i denne del af landet, synes det rimeligt, at den ogsaa bør 

 forekomme i det nordlige Norge, ialfald i de trondhjemske 

 amter og Nordland. Efter de undersøgelser, jeg har havt 

 anledning til at anstille, maa jeg antage, at denne art ikke er 

 sjelden i fjeldtrakterne i det sydlige og centrale Norge, f. ex. i 

 Telemarken, Nummedal, Hallingdal og Vald ers, men den gaar 

 her sikkerlig ikke lavere ned end til omtrent 400 meter. Fra 

 det vestenfjeldske kj endes kun et par voksesteder i den nord- 

 lige del af Bergens stift; den synes saaledes at være temmelig 

 sjelden inden den atlantiske flora og at forekomme især i de 

 indre fjordegne. Den stiger her ned til 200 meter over havet. 

 Som paroik forekommer den i almiudelighed med en rigelig 

 mængde frugter. Det er imidlertid ikke altid let at paavise 

 paroik blomsterstand hos M. sparsifolia, da antheridierne er 

 meget faa i antal og oftest er gaaede til grunde paa den tid, 

 fragten naar frem til modenhed. Forresten synes arten at 

 variere høist ubetydeligt; jeg har ialfald ingen afvigende for- 

 mer seet fra norske lokaliteter. Ved sin i alle dele betyde- 

 ligere størrelse og ved bladenes, form og cellevæv skilles den 

 let fra Marsupella ushdata Spr., hvilken den ellers staar nær- 

 mest i karakterer. 



