430 B. Kaalaàs. 



centia, densa, patenti-erecta, snrsum vergentia, tenniuscula, 

 subrotunda, concavinscula, ad Vs incisa, sinu acuto, segmen tis 

 ovato-triangularibus, acutinsculis vel obtusiusculis, leniter incur- 

 vatis, cellulis parvis, rotundis, bene coUenchymatosis ; perichæ- 

 tium parum prominens, obovatum, bracteæ foliis simillimæ, sed 

 majores. Rami plus minusve irregulariter ramulosi, interdum 

 innovando-dichotomi. Inflorescentia valde variabilis, nunc 

 paroica vel dioica in ramis erectioribus, nunc perfecte autoica 

 in ramis arcuato-decurvis, perichætio brevi axillari, ut ramulo 

 proprio e parte inferiori rami antheridiiferi. Antberidii stipes 

 semper a 2 seriebus cellularum". (Lindb. loc. cit.). 



Denne art vokser som foregaaende i fjeldtrakter i vidt- 

 strakte brunsorte — næsten fuldstændig sorte tuer paa fug- 

 tig, sandig-leret jord og paa sparsomt jorddækte stene af kisel- 

 bergarter. Ogsaa den ynder nærheden af snemasser og fore- 

 kommer derfor helst nær fonner og paa steder, hvor disse først 

 gaar bort sent paa sommeren. Arten synes at være vidt ud- 

 bredt over alle Norges høiere fjeldtrakter lige fra Hardanger 

 og Telemarken nordover indtil Renø i Finmarken (c. 70 ° 

 n br.). Da den først nylig er ble ven opdaget, er den vistnok 

 ikke endnu paavist overalt i landets alpine egne, saaledes f. 

 ex. endnu ikke i Nordlands og Finmarkens amter, men der 

 er visselig ingen grund til at betvile dens forekomst i disse 

 strøg; thi overalt i de fjeldtrakter, som er blevne undersøgte 

 i de senere aar, har den vist sig at være en meget hyppig 

 plante. Maaske er den noget sjeldnere paa fjeldene i Bergens 

 stift, hvorom dog nærmere oplysninger savnes ; ligesaa turde 

 dens hyppighed være noget mindre i skifertrakter end paa 

 steder, hvor fjeldgrunden dannes af haardere, kiselrige berg- 

 arter. Heller ikke denne art forekommer udenfor alperegionen, 

 i det sj^døstlige Norge vistnok intetsteds under 1000 meter og 

 paa Vestlandet ikke under 800; derimod stiger den opad lige 

 til snegrænsen. Næsten altid forekommer den med en rigelig 

 mængde frugter. 



Foruden i blomsterstanden varierer ogsaa Cesia varians be- 

 tydelig i størrelse. De mindre, kompakt tuede og mørkfarvede 

 former er de hyppigste i Norge; formen conferta Lindb. {Sarco- 

 sryphus confertuf; Limpr. p. d. anf. st.), der er større, mere 

 robust og af en lysere brun farve, forekommer som det synes 



