432 B. Kaalaas. 



Denne art forekommer som foregaaende paa sandig-leret 

 jord i f j eldtrakter, hvor den danner brunsorte, tætte og meget 

 lave tuer. Efter livad der liidtil er bekjendt om dens ud- 

 bredelse, synes den at være indskrænket til fjeldegnene i den 

 centrale del af Norge. De bidtil kjendte voksesteder er: 



Kristian. Gudbrandsdalen: Lom, paa Sulheims Storhø cfr. 

 (Zett. if. ex. fra S. 0. Lindb.s herbarium) og Løvhø i Gokkerdalen 

 cfr. (Zett., ex. i univ. herb.). Muligens er den endnu samlet paa 

 nogie faa steder til i samme strøg af landet (conf. Lindb. Muse. 

 scan cl. p. 9). 



Der kan dog neppe drages nogen videre slutninger om 

 artens hyppighed og udbredelse bos os af disse faa bekjendte 

 voksesteder. Planten ligner i bøi grad de beslægtede arter, 

 med bvilke den bar fælles forekomst, f, ex. Nardia Breidleri, 

 Marsupella condensata, Cesia crassi folia og Cesia varians m. fl., 

 og forveksles derfor af de fleste samlere med disse. Dens 

 udbredelse er sandsynligvis langt mer almindelig i Norge, end 

 man bidtil bar troet. Den forekommer vel intetsteds uden- 

 for fj eld trakternes træløse alperegion. Som paroik turde den 

 vel oftest findes frugtbærende. 



Cesia cochlearis er imidlertid neppe andet end en liden 

 form af Cesia varians, bvorom prof. Lindb., disse arters op- 

 stiller, selv bar udtalt formodning (Meddel, af soc. pro f. fl. 

 fenn. 13, p. 238). lalfald staa de binanden saa nær, at en 

 sikker skjelnen mellem dem turde vise sig meget vanskelig. 

 Efter de yderst sparsomme exemplarer, jeg har kunnet under- 

 søge af Cesia cochlearis, synes den i de vegetative dele kun 

 at afvige fra C. varians ved sin ringere størrelse, ved større, 

 stærkere konkave blade med grundere indskj æring i spidsen 

 og af noget videre og mere tyndvægget cellevæv. Hvis ikke 

 frugtens bygning skulde opvise positive forskjelligbeder, er 

 der altsaa kun spørgsmaal om et mer eller mindre. Saalænge 

 bedømmelsen af planten ikke kan støttes paa undersøgelsen 

 af et rigeligere materiale end bidtil har været tilfældet, synes 

 det mig dog rigtigst indtil videre at bibeholde G. cochlearis 

 som egen art. 



