436 B. Kaalaas. 



stissimo, segmentis erectis, magnis semirotundis et rotnndato- 

 obtusis, optime et dense crenulatis, dimidio superiore marginum 

 in foliis superioribus, præsertim tamen toto ambitu segmentorum, 

 latiuscule reiiexo, liaud — parmn dilacerata, tota sæpissime 

 liyalina vel sæpius late, sed parum distincte byalino-limbata. 

 Céllulœ exteriores densissime minutissimeque papillulosæ, intra- 

 marginales melius coUencliymaticæ. Perichætium ovato-ovale, 

 obtusum; hracteæ ejus dimidio superiore marginum latiuscule 

 reflexæ, profundius incisæ, vel sublobatæ, segmentis obtusis, 

 intimæ duæ parum et irregulariter pluri-emarginatæ, vix tamen 

 laceræ, segmentis magis minusque acutiusculis." (S. 0. Lindb. 

 i Am. & Lindb.: Musci Asiæ bor. p. 65). 



Vokser paa skyggefulde, helst lidt fugtige bergvægge, 

 klipper og stene af kiselbergarter, aldrig paa kalk Den fore- 

 kommer i regelen i ublandede, graahvide eller sølvfarvede 

 tuer, der er langt fastere og tættere end hos Cesia concinnata. 

 Arten er udbredt i lavere skov- og bergstrakter næsten over 

 hele Norge eller fra Kristiansand nordover indtil Bardodalen i 

 Tromsø amt (ca. 69 ° n. br.) saavel i det østenfjeldske som 

 langs vestkysten. Paa Østlandet forekommer den dog temme- 

 lig sporadisk, mest i bjergfulde og fugtige skovtrakter og i 

 indlandsegnene op til en høide af omtrent 700 meter, yderst 

 sjelden mere. I de laveste strøg omkring Kristianiafjorden og 

 tildels ved Skagerak synes den at mangle. Langs vestkysten 

 omtrent fra Lister af nordover til Trondhjem er den derimod 

 langt hyppigere end i det østenfjeldske; i de bjergfulde strøg 

 i Bergens stift er den endog ganske almindelig ikke alene i 

 fjordegnene, men ogsaa paa de yderste øer ved havet lige ned 

 til stranden. Den synes ikke at ynde løsere bergarter af ski- 

 fere og er derfor sjeldnere paa dem end paa haardere berg- 

 arter, gneis, granit o. s. v. — Som regel standser dens udbre- 

 delse opad ogsaa paa Vestlandet ved omtrent 600 — 700 meters 

 høide, men undtagelsesvis kan den dog stige til omkring 1000 

 meter. I Nordland er den vistnok sjelden og åndes her kun 

 paa de laveste steder nær kysten. Frugt er almindelig i det 

 vesthge Norge, men sjelden paa Østlandet. 



Cesia obtusa er først af S. 0. Lindberg i 1879 skilt som 

 en egen art fra Cesia concinnata, med hvilken den tidligere 

 sammenblandedes. Den er ganske sikkert specifik forskjellig fra 



