Levermosernes ndbredelse i Norge. 441 



bus parvis, deiisis intricatisve, sæpe pulvinatis. Caulis e basi 

 rbizomatosa adscendens, flagellifer, fere eradiculosus, ramosus, 

 ramis valde ilexuosis arcuatisve, deiisissime foliatis, suberectis 

 vel complanatulis, sterilibus apice aoutis, fertilibus plus minus 

 clavatis. Folia disticba, vulgo densissime imbricata ut fere 

 inconspicua, transversa, erecto-appressa, complicato-concava, 

 late ovata, apice ad '/5 — '/4 anguste acuteque incisa, lobis 

 parvis, triangularibus, acutis, conniventibus, toto amhitu anguste 

 hi/alino-Umbata et a cellulis prominulis subconicis crenulata, mar- 

 gine haud refiexo. Cellulæ minutæ, rotundato-hexagonæ — 

 ovatæ, chloropbylliferæ, sæpe brunneo tinctæ, præcipue ad 

 angulos bene incrassatæ, marginales in una serie hyalinæ, elon- 

 gates et angustatæ, fere conicæ, dimidio tdteriori prominentes, series 

 1 — 2 intramarginales interdum etiam byalinæ sed forma et 

 magnitudine cellularum medii; cuticula sublævis. Perichætium 

 terminale, ovatum; bracteæ foliis duplo majores, minus concavæ, 

 intimæ convolutæ; calyptra obovata, a stylo coronata; arcbe- 

 gonia 8 — 12. Capsula glohosa, brunneo-ilavidula ; spori globosi, 

 rufo-brunnei. 



Planta mascula gracilior; folia perigonialia ceteris foins 

 simillima sed latiora et concaviora, breviter biloba; anthe- 

 ridia in axilla singula, ovato-globosa, flavo-viridia, stipite dimi- 

 dium alto. 



Denne lille, mærkelige Cesia vokser i smaa, graasorte, 

 pudeformige, yderst tætte og indfiltrede tuer paa skyggefulde, 

 temmelig tørre bergvægge og paa større klippestykker i urer 

 paa underlag af kisel- og svagt kalkholdige bergarter, ofte i 

 selskab med Cesia ohtusa. I modsætning til alle andre euro- 

 pæiske Gesiæ og Marsupellæ synes denne art ogsaa at kunne 

 trives paa rent kalkunderlag; dette er vistnok ikke iagttaget 

 hos os, men i Irland forekommer den ikke sjelden paa kalkede 

 mure. Den er en ganske udpræget atlantisk art, der hidtil- 

 kun har været bekjendt fra de britiske øer, især fra Irland, 

 hvor den er hyppig, og tildels fra Skotland. Først for omtrent 

 4 aar siden opdagedes den i Norge, og dens udbredelse hos 

 os er derfor endnu lidet kjendt. Selvfølgelig forekommer den 

 kun paa vestkysten, men her er den allerede paavist paa flere 

 steder mellem Ekersund i Stavanger amt (58 ^ 23' n. br.) og 

 Alden i N. Bergenhus (61 ° 18' n. br.). Det er neppe troligt, 



