Levermosernes iidbredelse i Norge. 455 



209. P. endiviæfolia (Dicks.) Lindb. 



Jungermania endiviæfolia Dicks, (fide Lindb.) PL crypt. 4, p. 19. 



Jungerniania epiphylla ß longifolia et T fwcigera Hook. Brit. Jung. t. 

 47, f. 3, 9, 18 (1816). 



Jungermania calycina Tayl. in Mackay Fl. Hibern. 2, p. 55. 



Pellia calycina Nees. Hep. Eur. 3, p. 386 (1838); Hartm. Skand. fl. ed. 

 1Ö, p. 157 (1871). 



Pellia endiviæfolia Lindb. Hep. in Hibern. lect. p. 534 (1874). 



Marsilia endiviæfolia Lindb. Muse, scand. p. 10 (1879). 



Dioica, habitu et magnitudine Pelliæ Neesii, sordide viridis 

 vel sæpius brunnea — brunneo-purpurea. Frons usque ad 4 

 cm. longa et 0,8 cm. lata, sæpe pluries divisa, marginibus 

 vulgo crispatis et sursum curvatis, ideo canaliculata. Caulo- 

 calyx eredus, tuhuUformis, ad 4 mm. altus, perfecte clausus, ore 

 angustato, hhaio. Calyptra vulgo immersa. Capsula minor, bi- 

 strata; cellulæ strati exterioris solum ad angulos noduloso-incras- 

 satæ, illæ strati inferioris annulis carenies. 



Planta mascida minor et angustior, ad apicem vulgo pluries 

 furcatim divisa. 



Vokser paa mere eller mindre kalkholdigt underlag, paa 

 vaade, skyggefulde klipper, ved elve og bækkebredder, sjeldnere 

 paa (kalk- eller mergelholdig) lerjord og paa vaade skiferberg. 

 Arten er ikke tidligere angivet for Norge, men den synes dog 

 efter mine undersøgelser langtfra at børe til vor floras sjeld- 

 neste levermoser. Som en temmelig exklusiv kalkplante er, 

 den naturligvis noget lokal i sin forekomst og maaske ind- 

 skrænket til den sydligere del af landet, men i det sønden- 

 og vestenfjeldske forekommer den visselig overalt, hvor det 

 nødvendige underlag er tilstede. Saaledes er den temmelig 

 byppig i de siluriske egne omkring Kristianiafjorden, ikke 

 alene paa vaade kalkberg, men tildels ogsaa paa lerede steder. 

 Tillige er den bekjendt fra flere steder i Bergens stift, hvor 

 den altid forekommer paa vaade klipper af glinsende lerskifere, 

 der vistnok ei sjelden er noget kalkholdige, da den gjerne 

 forekommer i selskab med andre kalkelskende planter som 

 Gymnostomum rupestre og Didymodon ruhélhis m. fl. Ingen af 

 de bekj endte voksesteder ligger høiere end omtrent 300 meter 

 over havet, hvilket altsaa tør antages for dens høidegrænse 

 i det sydhge Norge. Den største del af det nordhge Norge, 

 der forresten i rigeligt maal besidder betingelserne for dens 



