462 B. Kaalaas. 



N. Trondhjem. Namdalen: Godejord, 240 m. og mellem Nynæs 

 Gg Toremoen i Sanddøladalen, 180 m. (Frdtz.). 



Nordland. Salten: Saltdalen, cfr. (Somf. juni 1819). 



FinmarJcen. Talvik: Timphougen (Jg.), Vasbotnfjeld (Zett. if. 

 Lindb.). 



ni. Anthocerotaceæ. 



a. Anthoceroteæ. 

 51. Anthoceros Mich. 



Anthoceros Mich. Nov. pl. gen. p. 10 (1729); L. Gen. pl. ed. 1, p. 325 

 1737). 



212. A. læTis L. 



Anthoceros lævis L. Sp. pl. ed. 1, p. 1139 (1753); Hartm. Skand. fl. ed. 

 10, 2, p. 155 (1871). 



Vokser i ilade, mørkegrønne matter paa fugtig, nøgen ler- 

 jord, især paa ågre og i grøfter, som det synes altid paa kisel- 

 holdigt underlag. Arten opgives allerede af Gunner i Fl. norv. 

 2, p. 110 (1776) som funden i Norge paa subalpine steder ved 

 Aure prestegaard paa Nordmøre, men sikkerlig ved en feil- 

 tagelse. Anthoceros lævis forekommer ikke engang i Mellem- 

 europa i den iiøide, som svarer til subalpine steder i den cen- 

 trale del af Norge; saameget mindre troligt er det derfor, at 

 den skulde forekomme i en saa betydelig høide paa sit nord- 

 ligste voksested i Europa-). Saavidt vides er arten ikke samlet 



det sandsynligt, at denne plante er den rette Pellia epiphylla, som i 

 saa fald her er samlet for første gang i Norge, men muligheden for, 

 at det kan have været Pellia Neesii, er dog ikke udelukket, hvorfor 

 Gunners angivelse ikke optages blandt de sikre voksesteder. 

 Ï) Sandsynlig3ds har Gunner forvekslet sterile exemplarer af Blasia 

 pusilla eller af Pelliaarter med Anthoceros. Han anfører vistnok nord- 

 mørske navne paa arten, „mossasylar" eller „gafler", hvilket skvilde 

 hentyde paa, at planten var almindelig her, da vor almue kun be- 



