BRÆOSCILLATION I NORGE 1902. 191 



dækket med sne. I selve den nedre del af Gravdalen var der 

 ogsaa forholdsvis lidet sne; men i dalsidens sydvestlige frem- 

 spring saaes her netop ved indløbet til Semmeldalen paa rad 

 tre isbrætunger, der nedentil var kantet med en betydelig bræm 

 af sne, og paa sydsiden saavel af nedre Gravdalen som af 

 Semmeldalen var der meget betydelige snemasser. I øvre Grav- 

 dalen var der ogsaa meget sne, især paa dalens sydlige side. 

 Ved Høgvaglen syntes der ikke netop paa skraaningerne at 

 være særdeles meget sne, men derimod paa høiden af Høgvaglen 

 syntes snemængden ganske betydelig. Saavidt der kunde sees 

 fra Leirdalen, syntes nu Tverbytbræens ende at staa temmelig 

 høit over tjernet. 



Gaardbruger Gudbrand Repp har meddelt, at han engang i 

 en 2V2 m. høi aabning under Gjeitaabræen kom ca. 50 — 60 m. 

 ind under denne. Endvidere meddelte han, at siden 1860 har 

 alle bræer, han kjendte til, gaaet tilbage, særlig kunde dette 

 mærkes med hensyn til brærne i Leirdalen. 



Ola Berge har ikke foretaget nogen direkte eftermaaling af 

 bræerne sommeren 1902, men han har meddelt mig, at han har 

 faaet det indtryk, at der ingen aftagen af bræerne fandt sted 

 denne sommer, men at de snarere rykkede lidt frem, idet for- 

 rige vintei" bragte stort snefald, og sommeren har været usæd- 

 vanlig kold. Efter hans mening har man dog nu en almindelig 

 afsmeltningsperiode. 



Føreren Erik Nyhus har faaet det indtryk, at bræstanden 

 i indeværende sommer, 1902, maa befragtes som stationær, saa- 

 ledes ved Gjertvasbræen og Styggedalsbræen samt ved Uranaas- 

 bræens fire istunger. 



Emanuel Mohn leverede i sin tid (Den norske turistforenings 

 aarbog 1874, Pag. 44 — 56) en interessant skildring af forholdene 

 ved Glitretind. 



Ved den første bestigning af Glitretind 27 august 1870 ud- 

 taler de tre cngelskmænd, at „the only sort of difficulty is the 

 pull through snow to the actual peak" (1. c. pag. 46). Den 



