192 P- A. ØYEN. 



skildring, som Mohn gav af Glitretind ved sin bestigning nogle 

 aar senere (beskrevet samme aar), turde det vistnok her være 

 paa sin plads at tilføie: „Glitretinden er i virkeligheden ingen 

 tind i dette ords strenge betydning, om den end fra tre verdens- 

 hjørner ser saaledes ud. Selve tinden udgjør nemlig randen om 

 en uhyre, regelmæssig halvrund botn, hvis diameter er 5000 

 fod, og hvis glatslebne vægge styrte sig med næsten lodret fald 

 til en dybde, som vi, vist ikke overdrevet, anslog til 2000 fod. 

 Ovenover den svarte bergkam ligger en kam af gammel og 

 haard sne, mindst 100 fod høi, ligeledes med stupbratte vægge 

 indad mod botnen; dens øverste rand er besat med en skinnende 

 bord, med sine fantastiske ophøiede kanter ikke ulig den fineste 

 knipHngsbord. Snekammen er høiest og mest regelmæssig paa 

 botnens østlige rand: derfra sænker den sig mod midten, hvor 

 snelaget er tyndt, af og til kommer næsten det bare berg til- 

 syne; men saa hæver den sig igjen i „næbbet" paa den vestlige 

 rand" (1. c. pag. 51). Mohn fortsætter videre om Glitretind: 

 „det er, som man har seet, dens høie snekam, som giver tinden 

 dens misundelsesværdige ret til at optræde som Galdhøtinds eneste 

 medbeiler" (1. c. pag. 52). Og om selve toppen siger Mohn: 

 „Heroppe er ingen is, kun haard og fast sne, ikke glat. Der 

 var kun et eneste sted, hvor det virkelig var brat, men der var 

 det ogsaa brat tilgavns. Her var jeg kommen i spidsen. Til- 

 sidst blev det saa steilt, at jeg havde møie med at staa, og 

 sneen var saa haard, at det var umultgt at hakke sig frem med 

 tæer og hæle. De andre stod 20 fod nedenfor og raabte og 

 skreg, at jeg maatte komme ned. Men det gjorde jeg natur- 

 ligvis ikke, og det var desuden lettere sagt end gjort. Da 

 blev jeg var, at jeg naaede med albuerne op paa fladen, hvor 

 der laa nysne. Ved ''at løfte mig op paa armene fik jeg knæerne 

 op, og efter knæerne fødderne. Nu var jeg ovenpaa" (1. c. pag. 

 52, 53). 



Den norske turistforenings sekretær, hr. kaptein Aanesen, 

 gik 29de Juli 1901 med Knud S torstenrusten fra Glitterheim 



