194 P. A. ØYEN. 



hvor de to øvre tjern da var islagte, men de to nedre Uladals- 

 vande derimod isfri. 



Føreren Nils Storstensrusten har høsten 1902 afmærket 

 følgende bræer i Jotunheimen: 



Svartdalsbræen, med bar is i kanten, afmærkedes med en 

 varde, hvorfra maaltes i sydøstUg retning til brækanten 25 

 meter. 



Langedalsbræen, med lidt nysne i kanten, afmærkedes med 

 en varde, hvorfra maaltes i sydlig retning til brækanten 41,5 

 meter. 



Sletmarkbræen, med lidt nysne i kanten, afmærkedes med 

 en varde, hvorfra maaltes i sydlig retning til brækanten 15 

 meter. 



Føreren Ole Lilleøien paa Gjendeboden meddelte mig, at 

 i indeværende sommer, 1902, kom en dag i begyndeisen af 

 august (ifølge Erik Nyhus om morgenen 11 august) Mjølkedøla 

 med „skot". Det var en klarveirsdag uden regn, men elven 

 svulmede hurtig op til stor flom og rev bort broen, som den 

 førte helt hen mod Bygdins anden strand; nogle faa dage efter 

 var Mjølkedøla som den ellers pleier at være. 



I august sommeren 1901 var øvre Mjølkedølsvand delvis 

 tømt, idet den lodrette afstand fra det maximale vandniveau til 

 den daværende vandflade var fire meter ifølge meddelelse af 

 Erik Nyhus; der var dog dengang et sammenhængende vand 

 fra bræen til bandet. 



Erik Nyhus har meddelt, at sommeren 1894 randt elven 

 fra øvre Mjølkedalsvand over bandet til Mjølkedalen, men saa 

 skede der et udbrud, og efter hans mening skulde de fire meters 

 synkning i vandstanden skrive sig fra hin anledning. Dette 

 stemmer ogsaa med den angivelse af Gudbrand Repp, at elven 

 over bandet til Mjølkedalen fra øvre Mjølkedalsvand forsvandt 

 for 7 eller 8 aar siden, og senere har elven stadig været borte 

 paa den kant, 



Mjølkedalsbræen gaar helt ud i store Mjølkedalsvand, hvor 



