HIERACIOLOGISKE UNDERSØGELSER I NORGE. 261 



lavsletteflora udgjør ved sin sammensætning et eget element 

 inden det søndenfjeldske floraomraade og stiller sig i visse 

 henseender i bestemt modsætning til Hieraciumfloraen i de 

 subalpine skovstrøg inden dette omraade. Hvad der især karakteri- 

 serer den, er dens rigdom paa silvaticum-Wgnenåe former. Ved 

 sin formrigdom saavel som ved sin individmængde er disse dom- 

 minerende og i gode sommere udviser de paa gunstige lokaliteter 

 en enestaaende yppighed og blomsterflor. Ved siden af silvaticum- 

 formerne er vulgatuni-iormerne talrige, hvorimod rigidum-iormer 

 er forholdsvis sjeldne og prenanthoidea ganske mangler. Af 

 foliosa optræder kun en art, den allesteds forekommende H. 

 umhellatum L. Af piloselloideme er pilosella-iormerne de 

 hyppigst forekommende. De kauligere piloselloider repræsenteres 

 fornemmelig af cymosuni-îormer. Sjeldnere er glomeratum- og 

 pubescens-iormerne. 



Blandi archieracierne er, som sees, netop de tidligst blom- 

 strende former sterkest repræsenterede, nemlig silvaticum-for- 

 merne, hvis blomstring falder i sidste halvdel af juni og fort- 

 sætter juli maaned ud, samt vulgatum-formerne, hvis blomstring 

 hovedsagligst falder i juli. Ud i den første del af sommeren 

 indtræder derfor ogsaa en kulminationsperiode i blomstringen, 

 som staar forholdsvis kort tid paa. Allerede i begyndeisen af 

 august fremtræder Hieracium-floraen i en synlig hensygnende 

 tilstand, da de faatallige rigida ikke formaar at erstatte afgangen 

 ved de for den største del nu afblomstrede former af silvaticum 

 og vulgatum. 



I de subalpine skovstrøg og dalerne er derimod de senere 

 blomstrende hieracier (rigida, prenanthoidea og foliosa) talrig 

 repræsenterede. Hieraciernes blomstring udstrækkes derfor over 

 en større del af sommeren og bliver jevnere fordelt, saa at en 

 kulminationsperiode for blomstringen er vanskeligere at paavise. 



Det element, som jeg ovenfor har kaldt lavslettefloraen, er 

 udbredt over de laveste strøg fra Kristianiafjorden over Ringerike 

 til Randsfjordens og Mjøsens bredder og ligeledes — om ikke 



