Den nye vegetation paa lerfaldet i Værdalen. 



Af 

 Thekla R. Resvoll. 



_L Værdalen — nordre Trondhjems Amt — dannes jordbunden 

 af løse afleiringer, mens fast fjeld meget sjelden stikker op i 

 dagen. Paa begge sider af elven hæver der sig mægtige terrasser, 

 hvis høide over havet stiger indover dalen. Disse terrasser bestaar 

 af 1er, sand og grus, der gjerne er anordnet saaledes, at leren 

 ligger underst. 



Ved lerfaldet i 1893 var det en del af et saadant terrasseland, 

 som gled ud. Den underliggende 1er var ved flere sammen- 

 stødende omstændigheder kommet i en flydende tilstand og havde 

 herunder brudt sig en udgang ned mod Værdalselven. Herfra 

 fulgte saa leren elveløbet og strømmede nedover dalen, som blev 

 fyldt op af masserne i en længde af ca. 8 km. 



Der blev ved skredet dannet et meget betydeligt nyland. Dette 

 falder helt naturlig i to dele: 1) Selve skredet, hvorfra ud- 

 glidningen foregik og 2) det af lermasserne overdækkede land. 

 De to dele vil her blive beskrevet hver for sig. 



I. Skredet. 



Skredet er ca. 2,8 km.^ stort og danner en gryde- eller bassin- 

 formet fordybning i det omgivende landskab (se pl. V). (Paa 

 kartet næste side er skredet betegnet ved korsstreger). Bratte 

 mæler begrænser det paa alle kanter, undtagen i „skredporten," 

 hvorigjennem leren havde sit udløb. 



Nyt Mag. f. Naturv. XXXXI. IV. 24 



