DEN NYE VEGETATION PAA LERFALDET I VÆRDALEN. 379 



noget som vel havde sin grund i, at de ikke, ialfald for de flestes 

 vedkommende, fandt en passende jordbund for sig. 



Af det nu beskrevne vil det fremgaa, at saavel grusbunden 

 som leren havde en sparsom plantevekst, fattig baade hvad kvalitet 

 og kvantitet angaar. Imidlertid staar endnu en del af skred- 

 bunden tilbage, og denne del danner, som vi snart skal se, en 

 undtagelse fra det ovenfor anførte. 



Som allerede antydet, var der langs Follobækken et belte, 

 som stak af mod omgivelserne ved sin friske, grønne farve. Dette 

 belte gaar mod øst over i lerstrækningen langs det gjenstaaende 

 landparti, i vest gaar det over i grusbeltet. Bunden her var sand- 

 blandet 1er og temmelig fugtig. Her dannede akersnelden (Equi- 

 setum arvense) en overmaade tæt bevoksning; marken var 

 dækket som af et grønt tæppe, hvorfra en del planter hist og 

 her stak op. I det hele maa det siges, at denne strækning bød 

 paa en særdeles afvekslende flora. Og det tiltrods for, at arealet 

 forholdsvis var meget lidet. Beltet begyndte omtrent ud for 

 „øens" nordligste punkt og gik i syd over i lersletten. Bredden 

 ansloges til ca. 50 m. 



De planter, som observeredes paa dette parti, var foruden 

 Equisetum arvense følgende: 



Equisetum silvaticum, kun faa ekspl. i beltets sy dl. del. 

 „ fluviatile, hvor der var særlig vaadt. 



Triglochin palustre, m. alm. 



Potamogeton rufescens, i smaa vandpytter. 



Juncus conglomeratus, hist og her. 

 „ filiformis, alm. 

 „ articulatus, alm. 

 „ alpinus, alm. 



Luzula campestris, hist og her. 



Carex vulgaris, hist og her. 

 „ canescens, i den sydl. del. 



Eriophorum vaginatum, hist og her. 



„ angustifolium, hist og her. 



